Jesszusom!
Azta!
Hát megérkeztünk!
Hasítsd szét a pacsirtát
Nos, nézzük meg, miért vannak odáig a népek az operáért!
Mindenki olyan elegáns! Köpenyben kellett volna jönnöm.
Farkaséhes vagyok. Van itt popcorn?
Az Operában nincs popcorn, Ship!
Olyan izgatott vagyok, hogy végre itt lehetek!
Az összes kritikát elolvastam az olasz produkcióról.
Elcsigázott vagyok.
Miért beszélsz ilyen fellengzősen?
Remélem, szórakoztató lesz. A jegyekért egy vagyont fizettem.
- Remélem, jó helyünk lesz. - Ott van Sue és Austin!
Sziasztok!
Hát persze! Ő köpenyben jött.
- Sziasztok! - Azta!
Sue, eszméletlenül festesz.
Ti is!
- Milyen Lavinia néninél aludni? - Tele van egérrel.
Milyen volt a hotel?
Elment.
Egy-két éjszakára megfelel. Tovább nem maradnék.
Nem hiszem, hogy annál többet megengedhetnétek magatoknak.
Nos, mindenki izgatott már?
Itt vagyunk a premieren,
és Bostonban mindenki a szopránról beszél.
Igen, a felejthetetlen Adelaide Mayről.
Most érkezett Olaszországból, ahol magával Verdivel gyakorolt.
Philadelphia szülötte, az megvan?
A legtöbb amerikai nem tud operát énekelni,
de Adelaide egész Európát lenyűgözte a hangjával.
Állítólag a magas C-je egyszer porrá zúzta egy kritikus szemüvegét.
Na ne!
Legenda! Ennek annak kell lennie.
Hát eljött!
Dickinsonék!
- Hahó! - Üdv az operában!
Iszonyú menő, hogy itt vagyunk.
Láttam egy ismerőst odalent.
Bocsássatok meg egy percre!
Ez fura volt.
Sam, nagyon köszönöm, hogy segített jegyet keríteni.
Óriási, hogy páholyunk van.
Várjunk csak!
Mi hol ülünk?
Zsöllye. Utolsó sor.
Miért nem egy zárt páholyban?
Na persze! Először bedug egy gödörbe, most meg bezárna.
A zsöllye is remek hely.
Hát persze, hogy az.
Jöjjön, Edward, keressük meg az utolsó sort!
Menjünk hát!
Emily, jössz velünk?
Váltok pár szót Sue-val.
- Arrivederci. - Si. Viszlát! Si. Igen.
Nos, az előadás után találkozunk?
Ne, Sam, várjon! Ne menjen!
Nem Sue-val akart beszélni?
Nem igazán. Inkább csak önnel.
Rendben!
Hát persze!
A költőnek mondanivalója van a szerkesztőjének.
Rendben.
Sam, ugye, nem egyedül van itt? Hol van Mary?
Nem tudott eljönni.
Ó, milyen kár! Szerettem volna megismerni.
Sajnos, nem érezte jól magát.
Ismét.
Akkor Emilynek szerencséje van.
Nekem?
Igen, hiszen így Sam páholyában ülhetsz.
- Nem hiszem, hogy... - Sam, dehogynem.
Életében először van itt, és Adelaide May a szoprán!
Ez egy életre szóló alkalom.
Különösen egy olyan érzékeny művésznek, mint Emily.
Ha önnek nem gond, szívesen beülök a páholyába.
Hogyne ülnél oda!
Sam, legyen úriember! Hadd üljön oda!
A zsöllye leghátsó sorából
nem fog látni semmit.
Ne feledje, baj van a szemével.
Iritisz.
Nos, nem sok értelme van egy széket üresen hagyni.
Jöjjön!
Üdv!
Ki az Sam Bowles mellett?
Azta, friss hús!
Alig várom már, hogy halljam Adelaide Mayt.
Mindenki azt mondja, elképesztő hangja van.
Mint egy pacsirtának, mondják.
Szóval, nagyon várom.
"Nemzetközi szopránszenzáció." A plakát szerint legalábbis.
Állítólag civilben is kedves nő.
Valóban?
Az előadás után interjút készítek vele.
Bemehet az öltözőbe?
Hát persze.
Ez egy új opera. Kell nekik a sajtó, mint egy falat kenyér.
Ez elképesztő.
Nézze!
Szia, anya!
Mi tartott eddig?
Soha nem találod ki, kibe botlottam a bárban.
Kibe?
Frazar Stearnsbe.
Ő meg ki?
Frazar. Osztálytársam volt.
Remek fickó. Az egyetem elnökének fia.
Tuti emlékszel rá.
Aha. Kicsit.
Ne már! Frazar Stearns.
A legkedvesebb fickó a világon.
Nem láttam a diplomaosztóm óta.
Most a West Pointon van.
És egyenruhában feszít.
Mint egy rendes katona.
De hiányoznak a régi haverok!
Osztálytalálkozót kéne szerveznem.
Micsoda napok voltak azok, hallod...
Remekül éreztük magunkat akkoriban.
Azért ez még most is igaz, nem? Hogy remekül érzed magad.
"La traviata." Azt jelenti, "a bukott."
Kösz, de ezt tudtam.
- Valóban? - Olaszt is hallgattam az egyetemen.
Ja, de kibuktál.
Hagyjuk ezt!
Amikor az ember először lát operát, szélsőséges reakciókra hajlamos.
Vagy imádja, vagy gyűlöli.
Ha szereti, az örökké elkíséri.
Ha nem, értékelni megtanulhatja később,
de soha nem lesz a lelke része.
Remek.
Hugyoznom kell.
Most voltál.
Tisztában vagyok vele, Lavinia.
Ez végig rajta lesz?
Micsoda átverés!
Látni sem lehet innen.
Ezek az emberek annyira...
Persze. Hogyne. Jöjjön csak!
...hivalkodók.
Ez végig olaszul lesz?
Jesszusom!
Olaszul.
Nem bánnám, ha kabaréban lennénk inkább.
Én sem.
Valóban nem látott még operát?
Nem. Álmomban igen.
Akkor ez az álom is valóra válik.
Azóta, hogy megismertem, elég sokra igaz.
- Emily... - Sam, meg akarom köszönni.
Ugyan, nincs mit. Nem is fizettem a páholyért.
Ja, nem azt.
Jó, nem csak azt.
- Hanem mindent. - Emily, kérem...
- Mindent, amit öntől kaptam. - Ugyan, semmiség.
Nekem mindenség.
Megváltoztatta az életem. Ön előtt senki voltam.
Most...
Most pedig kiadják a versem.
Izé, van egy kis problémánk.
Nekünk?
Igen.
Ön...
Írt egy levelet Marynek.
Igen.
Így történt.
Hát, az nem volt jó húzás.
De én... Hogy érti ezt?
Írt egy levelet Marynek, amitől ő kifejezetten kényelmetlenül érezte magát.
Őszintén szólva, én is.
Mindkettőnknek kényelmetlen volt.
A levele rendkívül felzaklatta.
Ezért nincs itt ma este.
Nem volt hajlandó eljönni, mert a levele mélyen megsebezte.
Ezt most nem értem.
Iszonyú kattant szarságokkal írta tele.
Hogy én vagyok a Nap.
És ha nem vagyok ott, akkor maga fázik.
És amint elhagyom Amherstöt, beáll a tél.
Miért írt ilyesmit?
Mert így érzek.
Egy házas férfi iránt?
És megírja a feleségének?
Nem akartam felzaklatni.
Csak kifejezni a hálámat,
- a csodálatomat... - Nos...
Ezúttal túl messzire ment.
Sajnálom.
Néha, amikor írok... elvesztem az önkontrollt.
Tudom, és részben ettől olyan nagyszerű író.
De tisztában kellett lennie a pletykákkal.
- Miféle pletykákkal? - Ugyan, hallotta őket.
Minden egyes alkalommal, ha egy nőt támogatok,
a keleti part pletykafészkei szerint, hátsó szándékaim vannak.
Mary is hallja ezeket a hangokat...
és felzaklatják.
Bántják...
bár a lelke mélyén pontosan tudja, hogy soha nem csalnám meg.
Igyekeztem teljesen őszinte lenni magával.
Az érdeklődésem ön iránt
tisztán szakmai jellegű.
Ezt megérti, ugye?
Persze.
Mary az egyetlen nő számomra.
Soha nem árulnám el.
Kérem, Sam, bocsásson meg!
Nem akartam rosszat.
Nagyon is tisztelem a házasságukat.
Az, hogy hű a feleségéhez, az egyik dolog magában,
amitől oly nagyszerű férfi.
Tudom én, hogy romantikus...
ha meglátja a versét nyomtatásban,
különösen ilyen hosszú várakozás után.
De emlékezzen rá, Emily,
a románc...
maga és önmaga között fonódott.
Pont, mint valamelyik estélye.
Elnézést!
Ez elképesztően unalmas.
Tudom. Istenemre mondom, nem tudom, meddig bírom még elviselni.
Tuberkulózisa van.
Ship, az operában vagyunk, viselkedj!
Gyerünk, gyorsabban!
Szabadok vagyunk!
Istenemre mondom, ez szörnyű volt!
Ó-szabad-ó! La szemét-iata.
La szemét-iata!
Tűnjünk hát el innen!
- Bravó, bravó! - Jesszusom!
Kérem! Menjünk innen!
Gyerünk!
Elképesztő nő, ugye?
A szívem menten kettéhasad.
Most mennem kell.
Mi? Most rögtön?
El sem kellett volna jönnöm.
Marynek szüksége van rám. Megyek.
Sam, várjon!
Írtam valamit önnek.
Tartsa meg!
HASÍTSD SZÉT A...
GUMÓBAN GUMÓ UTÁN
SZŰKÖSEN ADAGOLVA
Hasítsd szét a pacsirtát
És rálelsz a zenére
Gumóban Gumó után Ezüstbe tekerve
Sue...
Szűkösen adagolva A nyári reggelen
Fülednek eltéve
Mikor Lant már nem szól
Elszabadítod az Árt A te kezed munkája
Hullám Hullám hátán Tessék, mind csak tiéd
Vérvörös Kísérlet! Tessék, Tamáskodás!
Kételkedsz még benne
Hogy madarad valós volt?
Hasítsd szét a Pacsirtát És rálelsz a zenére
Gumóban gumó után Ezüstbe tekerve
Bravissimo!
Elmész a kocsiért?
Nem, találkozóm van Frazarral.
Meghívott egy italra az előadás után.
És ezt így most hogy?
Itt hagysz?
Ülj be a kocsiba, hajtass vissza a szállóba!
Mi? Egyedül?
Vagy akivel csak akarsz.
BOSTONI OPERAHÁZ SAJTÓBELÉPŐ
Vigyáztam! Elnézést!
Keres valakit?
Igen, Adelaide Mayt.
Mint mindenki.
Az öltözőjében van, de én a maga helyében nem zavarnám.
Ki maga? Barátja?
Író vagyok.
Mit ír?
Cikket. Újságba.
Látja? Sajtóbelépő.
Női riporter? Ilyet sem hallottam még.
A The Springfield Republicantől vagyok.
Massachusetts rajta tartja az ujját a haladás ütőerén.
Innom kell valamit.
Kinek nem?
Iszik velünk egyet, riporterlány?
Írjon rólunk! Érdekfeszítőek vagyunk.
Adelaide May-jel kell interjúznom.
Adelaide nem ad interjút.
Őt már mindenki ismeri.
Az interjú nekünk kell. A kétségbeesett népeknek.
Az igazi sztárok kibújhatnak ez alól is.
Tessék, ki az?
Hát...
én.
Jöjjön!
Ha be akar jönni, jöjjön! Zárja be az ajtót maga mögött!
Nincs kedvem az emberekhez ma este.
Fáj a torkom, autogramot nem akarok adni.
Tudom, rémes vagyok, de nincs erőm.
A rajongók az agyamra mennek.
Szinte megfojtanak a szeretetükkel.
Nagyon kimerítő. Ma este nem megy.
Sajnálom, hogy zavarom.
Maga csak a munkáját végzi.
Az öltöztető, ugyebár? Felőlem máris levetkőztethet.
Valójában én...
Én csak...
Meg szerettem volna mondani, mennyire csodálom.
Még egy rajongó. Remek!
Végignéztem az előadást.
Az éneke...
Még soha nem hallottam ehhez foghatót.
Olyan gyönyörű volt, hogy megszakadt belé a szívem.
Ja, ezt szajkózza mindenki.
De én komolyan is gondolom.
Önt hallgatva olyan dolgokat éreztem, amiket még soha.
Tényleg? És az milyen?
Mi?
Érezni.
Biztos tudja ön is.
Hiszen tökéletesen életre kelti a érzéseket.
Azt éreztem, amit Violetta.
Csak egy szerep.
Annyiszor énekeltem már, hogy ébren sem kell lennem hozzá.
Amit a legmeghatóbb előadásként élt meg, az nekem kongó üresség.
Üljön le, ha már itt van! Ki nem állhatom, ha nyüzsögnek körülöttem.
Ez lehetetlen! Hiszen sírt!
Valódi könnyeket!
Valóban?
Gőzöm sincs, mi valódi.
Azt sem tudom, melyik városban vagyok. Párizsban? Rómában?
Mindegy, minden este egyforma.
Ködbe vész. Álom az egész.
Még egy valaki, aki belém szeret, még egy ital, még egy vastaps.
Annyian lettek belém szerelmesek,
hogy már nem tudom számon tartani.
Már nem is érzékelem a valóságot.
Mi a valóság?
Ki vagyok én?
Adelaide May.
A világ legjobb szopránja.
Nem is az igazi nevem.
Csak egy művésznév.
Nos, legyen bármi is a neve, az én életemet megváltoztatta.
A hangja örökké kísérteni fog.
Nincs olyan, hogy örökké.
Hát nem tudja, kedvesem?
A hang megkopik, az emlék feledésbe merül.
Majd jön valami új, valami divatos.
Az idő egyre csak telik, és végül mindenkit elfelejtenek.
Én örökké emlékezni fogok magára.
Szeretné látni a színpadot?
Komolyan?
Jöjjön!
Sötétben nem szabadna felmennünk, de nem érdekel.
Jó kis csíny.
Csodálatos!
Jobban tetszik, ha nincs itt senki.
Bravó!
Emily!
Szép volt, Emily!
Híres akarok lenni.
Valóban?
Persze. Mint mindenki.
Miért akar híres lenni?
Mert költő vagyok.
És egyik verset a másik után írom az asztalfióknak,
és ott porosodnak a sötétben, a rivaldafénytől távol.
Ez nem elég.
Ugye?
Nem kellene nekik a rivalda? Nem kellene...
engem megismerni?
Gőzöm sincs.
Ha megismerik, akkor védtelen lesz.
És ami védtelen, előbb-utóbb érdektelen lesz.
Azért nem minden.
De. Minden.
A kritikusok felemelik, majd a mélybe taszítják.
Ráunnak és eltapossák.
Gyűlölik, mert elcsábította őket.
Kurtizánként csavarta el a fejüket.
Kit érdekel, mit mondanak? Kit érdekel, mit mondanak az emberek?
Pontosan.
Ezzel az erővel bezárkózhat egy szobába, ahol nem nézi senki.
Hogy csinálja?
Hogy képes ennyi ember előtt énekelni?
Úgy teszek, mintha nem lennének itt.
De én itt voltam.
Én itt voltam.
Ezek szerint magának énekeltem.
Mit akarsz valójában?
Milyen vágy lapul a lelked mélyén?
Sue. Mire gondolsz?
Hírnevet emlegetsz, de ez csak álca. Mire vágysz valójában?
Hogy számíts.
Vágysz a gyönyörre.
Vágysz a szerelemre.
Hasítsd szét a Pacsirtát
És rálelsz a Zenére
Maga meg mit keres ott?
Tűnjön el a színpadról!
Tűnjön el onnan azonnal, vagy feljelentem!
Azt sem tudja, ki vagyok.
A feliratot fordította: Varga Attila