Jaha.
Tre, två, ett. God kväll. Jag är Emily Dickinson.
Kände ni igen mig?
Ja. Jag är Emily Elizabeth Dickinson.
Jag ska bli publicerad, ja. Jag vet, det är faktiskt...
Hejsan.
Du är jättefin.
Är jag?
Du ser ut som nån som borde vara på första sidan.
Nu gäller det.
Är du redo?
Redo att se och bli sedd?
Jag hoppas det.
Hoppas duger inte.
Du måste veta.
Se på dig själv.
Se på dig själv och säg:
"Jag förtjänar det här.
Jag har jobbat för det här.
Nu är det min tur att glänsa."
Förbjuden frukt har en viss smak
Vad tycks?
Mycket respektabel.
Precis.
Jag gillar din guldklänning bättre.
Men inte för ikväll.
Ikväll behöver jag nåt som säger:
"Jag har varit för upptagen med att läsa och tänka djupa intellektuella tankar
för att tänka på kläder."
Det budskapet går nog fram.
Men det fattas nåt.
Ge mig de där.
Behöver ni glasögon?
Inte alls. Jag ser utmärkt.
Men visst får de mig att se smart ut?
Ikväll kommer att bli en intellektuell tivolitur.
Vi har en mycket imponerande talare.
Och som grädde på moset kommer Sam Bowles hit ikväll. Med Emily.
Deras första offentliga framträdande sen han beslöt att publicera hennes dikt.
Folk kommer att prata om det faktum
att det var i min salong som Sam Bowles upptäckte Emily Dickinson.
Där jag hjälpte honom att upptäcka henne.
Jag är en smakskapare, Hattie.
Och nu har jag skapat
kanske ett av de största litterära partnerskapen i historien.
Gör hemmafruarna i Great Barrington det?
Det tror jag knappast.
Precis.
Folk har säkert redan kommit.
Vänta, ska ni verkligen inte bära den här?
Den är så vacker, och från New York.
Jag har redan sagt att den inte passar ikväll.
-Och dessutom... -Ja?
...kan jag inte ses i samma klänning två gånger.
Hej, familjen.
Jag går över till Sue och Austin.
Borde jag byta om?
Nej. Du är jättefin. Du är faktiskt betagande.
Vem vet? Du kanske fångar nån mans blick ikväll.
Jag hade gett upp hoppet om att du skulle bli gift,
men med Lavinias förlovning nyligen har vi en framgångsperiod.
Vill nån annan följa med på bjudningen?
Jag, men...
Absolut inte.
Sue och Austin har en väldigt dekadent livsstil,
och jag tycker mycket illa om det.
Det är inte Dickinsons sätt. Och det var inte Norcross sätt heller.
Nej, vi ska inte gå på bjudningen.
Vi ska göra som Dickinsons gör,
stanna hemma och sitta tysta i egna tankar.
Jag håller med.
En lugn hemmakväll, raring.
Romaner och avkoppling.
Nåväl, jag går nu.
Ha så trevligt, kära du.
Och notera gärna hur mycket pengar de spenderar på champagne.
Så ni är präster båda två?
Jag undrar spänt vem som är kvällen föredragshållare.
Daniel och jag såg en organist på en salong i Hardwich i förra veckan. Otrolig.
Eller hur, kära du?
Jag vet inte. Det var lite vanvördigt.
Jag älskar salongskulturen.
Att utbyta filosofiska tankar. Möta nya intellektuella utmaningar.
Få själslig föda.
Jag trodde mina predikningar gav dig allt det.
Ja. Absolut.
Hej, allihop. Det är jag. Jag ska bli publicerad.
I bokform?
Nåja, i The Springfield Republican.
Sam Bowles ska publicera en av mina dikter.
Emily, du kommer att bli berömd
Jag får säga att jag alltid har tillhört hennes största fans.
-Har du? -Emily, vi är bästa vänner.
Har vi nånsin pratat på tu man hand?
Visste du att Sam Bowles ligger med alla kvinnor han publicerar?
Vad menar du? Han är gift.
Jag gillar henne. Hon är så gammalmodig.
Nej, han avgudar sin fru.
Som aldrig är med honom.
Nog verkar han vara ute på vift så det räcker.
Ja. Över hela New England, på jakt efter kvinnliga skribenter.
Nu är ni orättvisa.
Om män inte får vilja publicera kvinnor, hur ska kvinnor nånsin bli publicerade?
Vem säger att kvinnor bör bli publicerade? Skandalöst, tycker jag.
Ni har fel angående Sam.
Han är bara en utmärkt redaktör med blick för talang.
Här har vi mitt geni.
Emily Dickinson, succépoet.
-Har du berättat den stora nyheten? -Ja, det har jag.
Sam, det är så spännande.
Inte lika spännande som din klänning.
Oj. Den är vacker.
Titta, mina hedersgäster är här.
Redaktören och hans poet.
Det är den sortens litterära förening
som bara kan ske i såna här salonger, vet ni.
Mr Bowles, jag är så glad att du kunde komma.
Och Emily, du är jättesnygg.
Jag vet inte om jag är rätt klädd, Sue.
Älskling, du är perfekt.
Du måste göra intryck. Du är New Englands hetaste nya författare.
När publiceras dikten?
Ja, jag ser så fram emot att läsa den.
Nästa vecka, tror jag. Kanske onsdag.
Kanske fredag.
Vi har några saker på tur.
Skjut upp dem, då.
Emilys röst måste bli hörd. Håller du inte med?
Absolut.
Jag är så glad över att jag kunde sammanföra er två.
Allt det här känns liksom...
...ödesbestämt.
Nå, Emily...
-...är du redo? -För vad?
Att låta mig visa upp dig.
Jag hoppas bara att salongen är redo för mig.
Heja, flickan.
Alla är här ikväll.
Där är Ferdinand Andrews, redaktör för Boston Traveller.
Och där är Harriet Prescott Spofford.
Harriet Prescott Spofford, poeten?
Ja. Jag upptäckte henne för några år sen.
Nu kallas hon New Englands brandlilja.
Jag undrar vad ditt smeknamn kommer att bli.
Jag vill gärna prata med henne.
Titta. Där är Sanford Gifford.
Kom, du måste träffa honom. En stor målare och en äkta skitstövel.
DEN ELDRÖDA BOKSTAVEN NATHANIEL HAWTHORNE
Okej. Nu börjar vi.
-Hej. -Hej.
-Vi måste prata. -Okej.
Hör på.
Jag vet att nu när vi är förlovade
tror du att jag kommer att bli en foglig och lydig hemmafru
som alltid stannar hemma och aldrig går på bjudningar
och som finner sin glädje i livet i att stoppa dina sockor.
Men du har fel.
Jag är inte den där tråkiga Dickinson-systern.
Folk inser det inte, men jag är väldigt lik Emily.
Jag är vild och kreativ.
Faktum är att jag är ännu mer skandalös än Lola Montez.
Lola?
Så om du tror att vi ska ha en lugn hemmakväll har du fel.
Jag behöver mer än så.
Jag behöver stimulans.
Okej. Men... jag försöker läsa.
Varför?
Om jag ska gifta mig med en Dickinson måste jag bli beläst.
Och du tänkte börja med den?
Den eldröda bokstaven?
Ja. Varför inte?
Den är faktiskt ganska dålig.
Jaha, vad handlar den om?
Den handlar om en kvinna, Hester Prynne,
som bor i Boston under kolonialtiden.
Hon tror att hennes man har drunknat,
så hon har ett förhållande med en präst.
Hon blir förälskad i honom och blir gravid.
Sen kommer hennes man tillbaka, och hon blir utskämd
och tvingas bära den eldröda bokstaven "Ä" för "äktenskapsbryterska".
Okej. Ja, den låter rätt trist.
-Vet du vad, Ship? -Vadå?
Den är inte trist.
Den är inte prudentlig eller anständig eller välartad.
Faktum är att den är skabrös.
Jag vet inte vad det betyder.
Okej.
Glöm den intellektuella salongen.
Vet du vad vi ska göra ikväll?
Vad?
Vi ska ha en lektion i engelska.
Sanford, din rackare. Kul att se dig.
För en gångs skull inte full med målarfärg.
Här är nån jag vill att du ska träffa.
En lysande ny poet, Emily Dickinson.
Så hon är månadens smak?
Hon kommer att vara mycket längre än en månad.
Hennes dikter är magiska.
De är som små myrstackar
som plötsligt exploderar med en vulkans kraft.
Det var det snällaste nån nånsin har sagt om mig.
Gratulerar, miss...
Dickinson.
Du verkar vara hans typ.
Och vad sysslar du med?
Han är konstnär. En lysande konstnär.
Han menar bara att folk betalar bra för mina tavlor.
Och vad målar du?
Mestadels Hudson River.
Sanford är tongivande i den nya Hudson River-skolan.
Han är nyskapande med ljuset i sina motiv.
Ja, det är det jag jämt säger.
"Allt handlar om ljuset."
Så snart de hör: "Allt handlar om ljuset", hostar de upp grova pengar.
Tja, varje konstnär behöver en gynnare.
Är mr Bowles din gynnare?
Nej. Han är min...
...redaktör.
Det låter bra.
Bra. För jag har många fler dikter, och jag hoppas att du publicerar dem alla.
Jag ser fram emot att läsa dem.
Så trevligt.
Förresten, Bowles, miss Louisa Pratt hälsar.
Jaså? Gör hon?
Hon stortrivdes verkligen när ni var tillsammans
under din senaste resa till Washington.
Jag trivdes också. Vi hade trevligt.
Emily, påfyllning?
Ja, för all del. Jag vet att du byter ämne hela tiden.
Mingla, bara.
Jag måste leta reda på Sue.
-Emily, vänta... -Hälsa från mig.
Rika knösar köper mina målningar hela tiden.
Vad hände med förklädena jag gav er?
De blev smutsiga.
Jag bad er hjälpa Hattie att servera gästerna.
Sue.
Flickor, gå in i salongen.
Ta för er av osten.
-Det är för gästerna. -Sue.
Du kan inte tilltala dem så.
Jag måste tilltala dem så när de missköter sig.
Du av alla borde tycka synd om dem.
Du blev föräldralös utan nån som tog hand om dig.
Och det vill jag inte bli påmind om.
När jag var i deras situation hjälpte jag till som jag blev tillsagd.
Jag var inte fräck mot dem som var vänliga nog att ta hand om mig.
Är det här att vara vänlig?
Inte alla har växt upp lika bortskämda som ni Dickinsons.
Till skillnad från flickorna hade jag inte ens ett arv som försörjning.
Deras arv betalar för det här huset.
De är inte här som våra tjänare.
Det är tack vare deras pengar som vi har tak över huvudet.
I så fall är det du som utnyttjar situationen.
Mr Dickinson.
-Ursäkta mig. -Henry.
Behöver du nåt?
Ja, sir.
Senare ikväll behöver jag er hjälp med leveransen, om det går bra.
Ja.
Ja, självklart.
"Tror du inte att du har syndat?"
Jag tror att jag har syndat i dina ögon.
Men vem vet om Gud delar din åsikt?
"Tyst, kvinna!"
"Bär nu denna bokstav på busliv."
Blusliv.
Säg på ditt sätt så säger jag på mitt.
Ja, pastorn.
Mitt blusliv är ditt.
Borde du inte vara lite mer kysk?
-Lite... Nej? -Gå inte ur rollen.
Okej.
Förlåt.
Det är en symbol för din skam, inte min.
Du är annorlunda än hur jag mindes dig, Lavinia Dickinson.
Hester.
Du är galen. Och jag gillar det.
Sue.
Emily. Vad är det?
Jag måste fråga dig om de här ryktena.
Vilka rykten?
Folk säger att Sam Bowles är otrogen mot sin fru.
Jaha.
-Det är inte sant. -Är du säker?
När jag sa att han skulle publicera mig antog alla att vi var intima.
Jag har aldrig hört nåt mer förolämpande.
Han publicerar dig för att du är ett geni.
-Du kanske tycker det... -Emily.
Jag vet det.
Jag känner Sam. Och jag känner Mary.
Mary och jag växte ju upp tillsammans.
Just det.
Du sa en gång att hon var den enda vän du hade före mig.
Ja, jag älskade Mary mycket.
Mary är speciell på många sätt.
Hon påminner om dig.
Hon är inåtvänd.
Mary går sällan ur huset.
Hon är väldigt blyg.
Hon vill nog helt enkelt inte bli sedd.
Det förstår jag.
Jag kom hit för att bli sedd, och hittills har det varit otrevligt.
Det gör mig arg.
Du förtjänar att bli sedd.
Du förtjänar att bli publicerad.
Det är så orättvist mot kvinnor.
Så fort vi blir lite berömda eller visar minsta framåtanda
kommer folk med otrevliga kommentarer.
Vi blir utsatta för en massa hat.
Men jag säger, åt skogen med allt det där.
Gå ut och dominera tillställningen.
Du har slitit för det här.
Och Sam Bowles tror på dig som författare. Det räcker.
Tack.
Okej.
Nu går vi och sätter oss. Dags för föreläsningen.
Där har vi min superstjärna.
Jag hoppas att jag gör bra intryck.
Skojar du?
Folk vet inte hur de ska bete sig med dig.
Men en dag kommer de att skryta om hur de mötte Emily Dickinson på en bjudning
innan hon var känd.
Hör upp, allihop.
Var snälla och sätt er.
Vår talare är nästan klar.
-Det här blir spännande. -Hoppas att det är fromt.
Tack.
Är det begreppsmässigt?
W M JOHNSON ARCH ST. PHILADELPHIA DENNA SIDA UPP
Hur står det till ikväll?
Vem här vet vad frihet är?
Kom till biblioteket.
-Ni, sir? -Att lyda Gud.
Vi ses där.
Inte precis.
Frihet är att vara sig själv.
Även om man bara är en snygg ung änka.
Närmare, men nej.
Frihet är att kasta av sig sina bojor
och säga: "Hej, världen. Här är jag."
Och frihet...
...kan vara magisk.
-Tack. -Vem är redo att höra min historia?
Jag föddes på en plantage i Louisa County, Virginia.
Jag föddes som slav.
Gillade du inte föreläsningen?
Tja, jag har hört den förut.
Tre gånger, faktiskt.
Henry "Box" Brown är verkligen i svängen.
Men jag var fascinerad, så...
Titta. Här är de.
-Vadå? -Dickens.
Charles Dickens?
Och Diderot.
Där hör du hemma.
Precis där.
Emily Dickinson.
-Jag? -Dina böcker.
Mellan den moderna mästaren och upplysningen.
Hur låter det?
Jag vet inte.
Nej. Du har rätt.
Det finns inte plats nog.
Du behöver en egen hylla.
Tänk dig bara.
Jag kan tänka mig många saker, men...
...det är nåt med det här som nästan känns förbjudet.
Den förbjudna frukten har en intressant smak, eller hur?
Det var värst.
Vilken skönhet.
En tryckpress.
Det är en mäktig maskin.
Ja.
Tänk vad man kan uträtta med den.
Jag hoppas att vi kan starta en revolution.
Vänta lite.
Jag vet inte om den står säker här.
Ingen fara, Henry.
Ingen kommer in i ladan utan min tillåtelse.
Vilken skitföreläsning!
Vänta, Hattie.
"Åh, 'Box'. Hur var det i lådan?"
Vet de inte att han inte ens planerade att fly?
-Hattie. -Han blev full och somnade.
Och det var för tio år sen.
Henry, du kan inte trycka hans historia i vår tidning.
Du är arg för att jag satte honom på förstasidan och inte dig.
-Nej. -Jo.
Nej. Jag menar allvar.
Han skadar faktiskt oss svarta.
Folk kollar lådorna nu.
En kusin till mig försökte fly i en sockerlåda.
Han begravde sig under sockret, men ändå fann de honom.
Nu är han fast i Mississippi.
Dessutom har han lågt blodsocker.
Du, Hattie.
Det här kanske muntrar upp dig.
Oj.
Titta bara.
Visst är den fin?
Tack, mr Dickinson.
Ni är en ängel.
Säg Austin.
Och jag försöker bara göra skillnad för nån.
Jag är frilansskribent, och jag fick just slut på ord.
Mr Bowles.
Du missade föreläsningen.
Förlåt, Suzie.
Jag har hört den förut.
Du är för sofistikerad för oss.
För Evergreens?
Kronan för litterärt liv i New England?
Självklart inte.
Så du kommer ändå att skriva om salongen i din tidning?
Ja, självklart.
Mina läsare längtar efter fler detaljer om er spirituella krets.
Suzie, det här är stället framför andra.
Det bästa vinet, de finaste människorna.
Och den största poeten i Massachusetts.
Jättebra föreläsning, Sue.
Det där med lådan var helt fantastiskt.
Vi ska gå nu.
Ja, jag insåg inte hur sent det börjar bli.
Tack för att ni kom.
Vi åker förbi värdshuset, ifall du behöver skjuts.
Tack, men det är fullbokat där. Jag sover här inatt.
Här?
Sam sover i gästrummet.
Tyvärr det mindre.
Clara och Anna tog det större.
Sluta. Jag kunde sova i en garderob.
Du och Austin är alldeles för gästfria.
Det är det minsta vi kan göra som tack
för att du ger min salong berömmelse med ditt namn.
Nu måste jag gå och se att de två charmerande unga damerna
inte har lagt en orm i din säng.
En hemmafru har många plikter.
På tal om fruar så... måste jag nog gå och telegrafera Mary.
Hon blir så orolig när jag är borta flera nätter.
Jag förstår.
Jag vill gärna träffa Mary.
Vill du?
Hon skulle älska dig.
-Tror du verkligen det? -Visst.
Ni är båda såna... ovanliga kvinnor.
Gör mig en tjänst.
Vadå?
Skriv nåt.
Ikväll.
Jag ska försöka.
Och vet att jag är här... sömnlös,
för att jag är så nära din otroliga talang.
Okej?
God natt, poet.
God natt.
Kära Mary,
Eftersom jag inte har några blommor att skicka, bifogar jag mitt hjärta.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson