Greit.
Tre, to, en. God ettermiddag. Jeg heter Emily Dickinson.
Kjente du igjen meg? Ja, jeg er Emily Elizabeth Dickinson.
Jeg skal bli publisert. Ja, det er litt...
Hei, dere.
Du ser bra ut.
Gjør jeg det?
Du ser ut som du hører hjemme på forsiden.
Nå skjer det.
Er du klar?
Er du klar til å se og bli sett?
Jeg håper det.
Det er ikke bra nok å håpe.
Du må vite det.
Se på deg selv.
Se på deg selv og si:
"Jeg fortjener dette. Jeg har gjort meg fortjent til det.
Det er min tid til å skinne."
FORBUDEN FRUKT HAR EN SMAK
-Hva synes du? -Veldig respektabel.
Nettopp.
Jeg liker gullkjolen bedre.
Ikke i kveld.
I kveld trenger jeg noe som sier:
"For opptatt med å lese og tenke dype, intellektuelle tanker
til å tenke på å pynte meg."
Du gir det budskapet.
Men den trenger noe.
Gi meg dem.
Trenger du briller?
Nei. Jeg har perfekt syn.
Ser jeg ikke smart ut?
Dette blir en intellektuell kveld.
Vi har en imponerende taler.
I tillegg så er Sam Bowles her i kveld, med Emily.
De er sammen for første gang siden han sa ja til å publisere diktet.
Folk vil snakke om
at det var hos meg Sam Bowles oppdaget Emily Dickinson.
Jeg hjalp ham med å oppdage henne.
Jeg er en trendsetter.
Nå har jeg ført sammen
kanskje historiens største litterære partnerskap.
-Gjør husmødrene i Great Barrington det? -Jeg tror ikke det.
Det stemmer.
Gjestene har sikkert kommet.
Er du sikker på at du ikke vil ha på denne?
Den er så vakker, og den er fra New York.
Jeg sa jo det. Den passer ikke i kveld.
-Og også... -Ja?
Jeg kan ikke ha på en kjole to ganger.
Hallo, familien.
Jeg skal til Sue og Austin.
Bør jeg skifte?
Nei, du er vakker. Henrivende, faktisk.
Hvem vet? Kanskje du fanger noens blikk.
Jeg hadde gitt opp håpet om at du skulle gifte deg,
men med Lavinias forlovelse, er vi i en seiersrekke.
Vil ikke flere være med på festen?
Jo, men...
Absolutt ikke.
Sue og Austin har en dekadent livsstil,
og jeg liker det ikke.
Dickinson gjør ikke sånt, ikke Norcross heller.
Nei, vi skal ikke på festen.
Vi gjør det Dickinson gjør,
det vil si å være hjemme og sitte stille med tankene våre.
Det hun sa.
En fredelig kveld hjemme.
Romaner og chill.
Greit, jeg drar.
Ha det gøy, skatt.
Sjekk hvor mye penger de bruker på champagne.
Er dere begge prester?
Jeg gleder meg til å se foreleseren.
Daniel og jeg så en organist i Hardwick i forrige uke. Fantastisk.
-Ikke sant, skatt? -Det var uærbødig.
Jeg elsker salongkultur.
Utveksle filosofiske ideer. Møte nye intellektuelle utfordringer.
Sinnets liv.
-Jeg trodde du fikk det fra mine prekener. -Ja, jeg gjør det.
Hei, det er meg. Jeg skal bli publisert.
I ei bok?
The Springfield Republican. Sam Bowles skal publisere et dikt.
Emily, du blir berømt.
Jeg har alltid vært en stor fan av henne.
-Har du det? -Emily, vi er bestevenner.
Vi har aldri snakket i enerom.
Vet du at Bowles ligger med alle han publiserer?
Hva mener du? Han er gift.
Jeg elsker henne. Hun er så gammeldags.
-Nei, han elsker kona si. -Kona som aldri er sammen med ham.
Han ser ut til drive mye omkring.
I hele New England, på jakt etter kvinnelige forfattere.
Det er urettferdig.
Vil man ikke publisere kvinner, hvordan skal vi bli publiserte?
Hvem sier at kvinner bør publiseres? Det er skandaløst.
Dere tar feil angående Sam.
Han er en god redaktør med øye for talent.
Der er geniet mitt.
Emily Dickinson, førstesidepoet.
-Har du fortalt det? -Ja, det har jeg.
-Det er så spennende. -Ikke like spennende som denne kjolen.
Den er vakker.
Hedersgjestene mine er her.
Redaktøren og poeten hans.
Det er typen litterær paring
som kun skjer i min salong.
Mr. Bowles, så fint at du kom.
Emily, du ser nydelig ut.
-Jeg vet ikke om jeg valgte riktig. -Du ser perfekt ut.
Du må skille deg ut. Du er New Englands store, nye forfatter.
-Når kommer diktet ut? -Jeg gleder meg til å lese det.
Neste uke, tror jeg. Kanskje onsdag?
Kanskje fredag.
Vi har et par ting på vent.
Utsett dem.
Emilys stemme bør høres. Er du ikke enig?
Absolutt.
Jeg er så glad for at jeg førte dere sammen.
Dette føles som...
...skjebnen.
-Så, Emily, er du klar? -For hva da?
For at jeg skal vise deg frem?
Jeg håper salongen er klar for meg.
Kjør på.
Alle er her i kveld.
Ferdinand Andrews, redaktør for Boston Traveller.
Harriet Prescott Spofford.
Harriet Prescott Spofford, poeten?
Ja. Jeg oppdaget henne for noen år siden.
Nå kaller de henne New Englands ildlilje.
-Jeg lurer på hva ditt navn blir. -Jeg vil snakke med henne.
Se, det er Sanford Gifford.
Du må treffe ham. Han er en stor maler, skikkelig drittsekk.
Kom igjen.
-Hei. -Hei.
-Vi må snakke sammen. -Ok.
Hør her.
Nå som vi er forlovet
tror du at jeg blir en lydig husmor
som holder seg hjemme og aldri drar på fester,
og får all nytelse i livet ved å stoppe sokker.
Du tar feil.
Jeg er ikke den kjedelige Dickinson-søsteren.
Folk vet det ikke, men jeg likner på Emily.
Jeg er vill og kreativ.
Jeg er enda mer skandaløs enn Lola Montez.
Lola?
Så tror du dette blir en rolig kveld, tar du feil.
Jeg trenger mer enn det. Jeg trenger stimulering.
Greit, men jeg prøver å lese.
Hvorfor det?
Jeg må utdanne meg om jeg skal gifte meg med en Dickinson.
Så du starter med den?
The Scarlet Letter?
Ja, hvorfor ikke?
Den er temmelig dårlig.
Hva handler den om?
Den handler om en kvinne, Hester Prynne,
som bor i Boston på kolonitiden.
Hun tror at mannen har druknet, så hun har en affære med en prest.
Hun forelsker seg i ham og blir gravid.
Så kommer mannen tilbake, så hun blir ydmyket
og må gå med bokstaven "A" som et symbol på utroskapen.
Ja, det høres kjedelig ut.
-Vet du hva, Ship? -Hva da?
Den er ikke kjedelig.
Den er ikke trygg, skikket eller veloppdratt.
Den er grov.
-Jeg vet ikke hva det betyr. -Greit.
Glem den intellektuelle salongen.
Vet du hva vi skal gjøre?
Hva da?
Vi skal ha engelsktime.
Sanford, din jævel. Fint å se deg.
Og du er ikke dekket av maling.
Jeg har en jeg vil du skal møte.
En fantastisk ny poet, Emily Dickinson.
Månedens utvalgte?
Hun varer lenger enn en måned.
Diktene er magiske.
De er som små maurtuer
som eksploderer med en vulkans styrke.
Det er det fineste noen har sagt om meg.
Gratulerer, Miss...
Dickinson.
Du virker som hans type.
Hva gjør du?
Han er en fantastisk kunstner.
Han mener at maleriene selger dyrt.
Hva maler du?
Hovedsakelig Hudson River.
Sanford er stor innen den nye Hudson River-skolen.
Han gjør nye ting med lyset.
Ja, det er det jeg sier.
"Det handler om lyset."
Når de hører: "Det handler om lyset,"
blar de opp store penger.
Alle kunstnere trenger en patron.
Er Mr. Bowles din patron?
Nei, han er min...
...redaktør.
Det likte jeg.
Bra. Jeg har mange flere dikt, og jeg håper du publiserer alle.
-Jeg gleder meg til å lese dem. -Så fint.
Bowles, Miss Louisa Pratt hilser.
Gjør hun det?
Hun hadde det fint sammen med deg
da du var i Washington.
Jeg også. Vi hadde det hyggelig.
Vil du ha påfyll?
Ja, jeg vet hvor lett du lar deg distrahere.
Bare gå.
Jeg må finne Sue.
-Vent... -Hils fra meg.
Rikingene kjøper maleriene mine.
Hvor er forklærne jeg ga dere?
De ble skitne.
Jeg ba dere om å hjelpe Hattie med serveringen.
Sue.
Jenter, gå inn i salongen. Ta litt ost.
-Det er til gjestene. -Sue.
Du kan ikke snakke sånn.
Jeg snakker sånn når de oppfører seg dårlig.
Jeg trodde du syntes synd på dem.
Du var foreldreløs uten noen til å passe på deg.
Jeg vil ikke bli påmint det.
Da jeg var i deres situasjon, gjorde jeg som jeg ble bedt om.
Jeg motarbeidet ikke dem som var snille nok til å ta meg inn.
Er dette snilt?
Ikke alle vokser opp like bortskjemt som dere Dickinson.
Jeg hadde ingen arv å falle tilbake på.
Arven deres betaler for dette huset.
De er ikke tjenerne våre.
Takket være deres penger har vi tak over hodet.
Da er det du som utnytter dem.
Mr. Dickinson.
-Unnskyld. -Henry.
Trenger du noe?
Ja, sir.
Jeg trenger hjelp med leveringen i kveld, om det er greit.
Ja, selvfølgelig.
"Mener du ikke at du har syndet?"
Jeg har syndet i dine øyne,
men hvem vet om Gud deler ditt syn?
"Stille, kvinne!"
"Ha på denne bokstaven på livet ditt."
Livet.
-Du sier det på din måte, jeg på min. -Ja, prest.
Livet mitt er ditt.
Bør du ikke være litt mer kysk?
-Nei? -Ikke gå ut rollen.
Stemmer. Unnskyld.
Dette er ikke et symbol på min skam, men din.
Du er ikke som jeg husker deg, Lavinia Dickinson.
Hester.
Du er gal. Og jeg liker det.
Sue.
Emily. Hva er det?
Jeg må spørre deg om alle disse ryktene.
Hvilke rykter?
Folk sier at Sam Bowles er utro mot kona.
Ok.
-Det er ikke sant. -Er du sikker?
Da de hørte om publiseringen,
antok de at vi var sammen.
Det er det mest fornærmende jeg har hørt.
Han publiserer deg fordi du er et geni.
-Jeg vet at du synes det... -Emily.
Jeg vet det.
Jeg kjenner både Sam og Mary.
-Jeg og Mary vokste opp sammen. -Ja
Du sa at hun var din eneste venn før meg.
Ja, jeg var glad i Mary.
Mary er spesiell på mange måter.
Hun minner meg om deg. Hun er selvgranskende.
Mary liker ikke å forlate huset.
Hun er veldig sjenert. Hun liker ikke å bli sett.
Det forstår jeg.
Jeg kom for å bli sett, og det har vært ubehagelig så langt.
Det gjør meg sint.
Du fortjener å bli sett, Emily.
Du fortjener å bli publisert.
Det som skjer med kvinner, er urettferdig.
Hvis vi blir berømte eller viser litt ambisjon,
får vi ekle kommentarer.
Vi får ei målskive på ryggen.
Til helvete med alt det.
Gå ut med hevet hode. Du har jobbet for dette.
Sam Bowles tror på deg som forfatter. Det er alt.
-Takk. -Ok.
Vi finner plassene. Forelesningen starter.
-Der er superstjerna mi. -Jeg håper jeg gjør et godt inntrykk.
Tuller du? De vet ikke hva de skal gjøre med deg.
En dag vil de skryte av at de traff Emily Dickinson på fest før hun ble kjent.
Hør etter.
Finn plassene deres.
Taleren er snart klar.
-Dette blir bra. -Jeg håper det er fromt.
Takk.
Er dette konseptuelt?
DENNE SIDEN OPP FORSIKTIG
Hvordan går det?
Hvem her vet hva frihet er?
Kom på biblioteket.
-Du, sir? -Adlyde Gud.
Vi ses der.
Ikke akkurat.
Frihet handler om å være seg selv.
Selv om du er en ung, sexy enke.
Nærmere, men nei.
Frihet er å kaste kjettingene
og si: "Hei, verden. Her er jeg."
Og frihet...
...kan være magisk.
-Takk. -Hvem vil høre historien min?
Jeg ble født på en plantasje i Louisa County i Virginia.
Jeg ble født slave.
-Likte du ikke forelesningen? -Jeg har sett den før.
Tre ganger.
Henry "Box" Brown er overalt.
Jeg var interessert. Så...
Her er den.
-Hva? -Dickens.
Charles Dickens?
Og Diderot.
Her skal du stå. Akkurat her.
Emily Dickinson.
-Jeg? -Bøkene dine.
Mellom den moderne mesteren og Opplysningstiden.
Hvordan høres det ut?
Jeg vet ikke.
Nei. Du har rett.
Det er ikke nok plass.
Du trenger en egen hylle.
Se for deg det.
Jeg kan se for meg mye, men...
Dette føles nesten forbudt.
Forbuden frukt har vel en interessant smak?
Pokker.
Er hun ikke vakker?
En trykkpresse.
-Det er en kraftig maskin. -Ja.
-Se for deg hva du kan gjøre med den. -Jeg håper vi kan starte en revolusjon.
-Jeg vet ikke om dette er trygt. -Det går bra, Henry.
Ingen kommer hit uten min tillatelse.
Den forelesningen var tull!
Hei, Hattie.
"Box. Hvordan var det i boksen?"
Vet de ikke at han ikke planla å stikke av?
-Hattie. -Han var full og sovnet.
Det er ti år siden.
Du kan ikke trykke skrivingen hans i avisa di.
Du er bare sint for at han var på forsiden, ikke du.
-Nei. -Jo.
Nei. Jeg mener det.
Han er ikke bra for samfunnet.
Nå sjekker folk boksene.
En fetter prøvde å flykte i en boks med sukker.
Han begravde seg under sukkeret, men de fant ham.
Nå er han fanget i Mississippi. Han har lavt blodsukker.
Hattie. Kanskje denne muntrer deg opp.
Jøss.
Se på den.
Er den ikke vakker?
Takk, Mr. Dickinson. Du er en engel.
Austin.
Jeg prøver bare å hjelpe noen.
Jeg er frilansforfatter, og jeg har ikke ord.
Mr. Bowles. Du gikk glipp av forelesningen.
Unnskyld, Suzie.
Jeg har sett den før.
Du er for sofistikert for oss.
For Evergreens?
Tinden i New Englands litterære liv?
Selvfølgelig ikke.
Skriver du om selskapet i avisa?
Selvfølgelig.
Leserne vil ha flere detaljer om din vittige sirkel.
Suzie, dette er stedet å være.
Den beste vinen, de vakreste menneskene.
Og den største poeten i Massachusetts.
Bra forelesning, Sue.
Boksen var helt utrolig.
Vi drar nå.
Jeg visste ikke at det var så sent. Takk for at dere kom.
Vi kjører forbi vertshuset om du trenger skyss.
Det er ingen rom på vertshuset, så jeg blir her i natt.
Her?
Sam skal overnatte på gjesterommet. Det er dessverre det minste.
Clara og Anna tok det største.
Kom igjen. Jeg kan sove i et skap.
Du og Austin er for gjestfrie.
Det er det minste vi kan gjøre for at du gir selskapet et hint av Sam Bowles.
Jeg må sjekke at de sjarmerende jentene ikke har lagt slanger i senga di.
En husmors plikter.
Apropos husmor, jeg...
Jeg må sende Mary et telegram.
Hun blir bekymret når jeg er borte lenge.
Det tror jeg på.
Jeg vil gjerne møte Mary.
Vil du det?
Hun vil elske deg.
-Tror du det? -Selvfølgelig.
Dere er begge uvanlige kvinner.
-Gjør meg en tjeneste. -Hva da?
Skriv noe.
I kveld.
Jeg skal prøve.
Vit at jeg er her, ute av stand til å sove,
fordi jeg er så nær ditt utrolige talent.
Ok?
God natt, poet.
God natt.
Kjære Mary,
Siden jeg ikke har en blomst å sende deg, legger jeg ved hjertet mitt.
Tekst: Mari Hegstad Rowland