Tā.
Trīs, divi, viens. Labvakar! Mani sauc Emīlija Dikinsone.
Jūs mani pazināt?
Jā. Jā, es esmu Emīlija Elizabete Dikinsone.
Mani tagad publicēs, jā. Jā, es zinu, tas ir diezgan...
Sveiki!
Tu izskaties lieliski.
Tiešām?
Tu izskaties pēc cilvēka, kam jābūt pirmajā lappusē.
Kārtībā.
Esi gatava?
Vai esi gatava skatīties un ļaut, lai uz tevi skatās?
Es tā ceru.
Nu, ar "ceru" nepietiek.
Tev tas ir jāzina.
Paskaties uz sevi!
Skaties uz sevi un saki:
"Tas man pienākas.
Esmu to pelnījusi.
Tagad ir mans laiks spīdēt."
Dikinsone
IR GARŠA AUGLIM AIZLIEGTAJAM
Kā tev liekas?
Ļoti cienījami.
Tieši tā.
Jūsu zelta kleita man patīk labāk.
Bet ne šim vakaram.
Šovakar man vajag tādu, kas paustu:
"Es biju tik aizņemta, lasot un domājot dziļi intelektuālas domas,
ka pat nepadomāju, ko velku mugurā."
Manuprāt, jūs tā izskatāties.
Bet vajag vēl kaut ko.
Padod man tās!
Vai jums vajag brilles?
Nemaz. Man ir perfekta redze.
Bet vai ar tām es neizskatos gudra?
Šis vakars būs intelektuāli aizraujošs.
Mums ir ļoti iespaidīgs lektors.
Un kā kronis visam šovakar te būs Sems Boulss. Ar Emīliju.
Tā būs viņu pirmā parādīšanās sabiedrībā,
kopš viņš piekrita publicēt viņas dzejoli.
Zini, cilvēki runās par to,
ka tās bija manas viesības, kurās Sems Boulss atklāja Emīliju Dikinsoni.
Kurās es viņam palīdzēju viņu atklāt.
Esmu gaumes veidotāja, Hetij.
Un nu esmu izveidojusi,
iespējams, vienu no visu laiku izcilākajām literārajām savienībām.
Vai Greitberingtonas namamātes to dara?
Nē, diez vai.
Tieši tā.
Tā, viesi jau noteikti ir sanākuši.
Pagaidiet! Vai tiešām negribat uzvilkt šo?
Tā taču ir tik skaista un no Ņujorkas.
Hetij, es jau tev teicu - šim vakaram tā nepiestāv.
-Turklāt... -Jā?
Es nevaru vienu kleitu vilkt divreiz.
Sveika, ģimene!
Es dodos pie Sū un Ostina.
Vai man jāpārģērbjas?
Nē, nē. Tu izskaties lieliski. Pat valdzinoši.
Kas zina? Varbūt šovakar piesaistīsi kāda vīrieša uzmanību.
Esmu jau atmetusi cerības tevi izprecināt,
bet Lavīnijas nesenā saderināšanās var nest mums veiksmi.
Vai neviens cits negrib nākt uz balli?
Es gribu, bet...
Nekādā gadījumā.
Sū un Ostins piekopj ļoti dekadentisku dzīvesveidu,
un es to vienkārši neatbalstu.
Tas nav Dikinsonu stilā. Un arī Norkrosu stilā ne.
Nē, mēs neiesim uz balli.
Mēs darīsim to, ko Dikinsoni dara:
paliksim mājās un klusi sēdēsim, iegrimuši savās domās.
Kā jau viņa teica.
Kluss vakars mājās, mazā!
Romāni un mieriņš.
Nu, es tad iešu.
Izklaidējies, dārgā!
Un, lūdzu, pieraksti, cik naudas viņi tērē par šampanieti!
Tātad jūs abi esat mācītāji?
Nevaru sagaidīt, kad redzēšu, kas šodien lasīs lekciju.
Mēs ar Denjelu pagājšnedēļ viesībās Hārdvikā redzējām ērģelnieku. Graujoši.
Vai ne, dārgais?
Nezinu. Tas bija mazliet negodbijīgi.
Man tā patīk viesību kultūra!
Filozofisku ideju apmaiņa. Jaunas intelektuālas problēmas.
Prāta dzīve.
Man likās - tu to smelies no maniem sprediķiem.
Ā, nē, jā. Tā ir. Pilnīgi noteikti.
Sveiki visapkārt! Tā esmu es. Mani publicēs.
Grāmatā?
Nu, Springfīldas Republikānī.
Sems Boulss publicēs manu dzejoli.
Emīlij, tu būsi tā kā slavena.
Jā, teikšu tikai, ka vienmēr esmu bijusi viņas lielākā pielūdzēja.
-Tiešām? -Emīlij, mēs esam labākās draudzenes.
Diez vai mēs jebkad esam sarunājušās divatā.
Vai tu zināji, ka Sems Boulss guļ ar visām sievietēm, kuras publicē?
Par ko tu runā? Viņš ir precējies.
Ak, man viņa patīk. Tik vecmodīga!
Nē, viņš dievina sievu.
Sievu, kura nekad nav ar viņu.
Viņš tiešām daudz blandās apkārt.
O, jā! Pa visu Jaunangliju, meklējot rakstnieces sievietes.
Tā, tas nav godīgi.
Ja vīrieši nedrīkst publicēt sievietes,
tad kā sievietes vispār var publicēties?
Kurš ir teicis, ka sievietēm būtu jāpublicējas? Man tas šķiet skandalozi.
Jums nav taisnība par Semu.
Viņš tikai ir labs redaktors, kas prot atklāt jaunus talantus.
Lūk, mans ģēnijs!
Emīlija Dikinsone, pirmās lappuses dzejniece.
-Vai tu jau izstāstīji lielos jaunumus? -Jā. Jā, izstāstīju.
Ak, Sem, tas ir tik aizraujoši!
Ne tik aizraujoši kā šī kleita.
O! Tā ir skaista.
Skat, ieradušies mani godaviesi!
Redaktors un viņa dzejniece.
Tik reta literārā saderība
rodas tikai tādās viesībās kā šīs, vai ne?
Mister Bouls, man ir liels prieks, ka varēji atbraukt.
Un, Emīlij, tu izskaties lieliski.
Neesmu droša, ka uzvilku pareizo kleitu, Sū.
Dārgā, tu izskaties perfekti.
Tev ir jāizceļas. Tu esi Jaunanglijas satriecošākā jaunā rakstniece.
Kad dzejolis iznāks?
Jā, degu nepacietībā to izlasīt.
Domāju - nākamnedēļ. Varbūt trešdien?
Varbūt piektdien.
Mums ir šis tas iekrājies.
Nu, pabīdi to tālāk!
Emīlijas balsij ir jāizskan. Tā taču ir?
Pilnīgi noteikti.
Esmu tik priecīga, ka varēju jūs savest kopā.
Tas liekas gandrīz kā...
liktenis.
Tātad, Emīlij...
-vai esi gatava? -Kam?
Lai es tevi izrādītu.
Nu, es ceru, ka šīs viesības ir gatavas man.
Aiziet, meitēn!
Šovakar te ir visi.
Te ir Ferdinands Endrūss, Bostonas Ceļotāja redaktors.
Un te ir Herieta Preskota Spoforda.
Herieta Preskota Spoforda - dzejniece?
Jā. Es viņu atklāju pirms pāris gadiem.
Nu viņu iesaukuši par Jaunanglijas Liesmojošo Ugunsliliju.
Interesanti, kā iesauks tevi.
Es labprāt ar viņu aprunātos.
Hei, paskaties! Tas ir Senfords Gifords.
Nāc, tev ar viņu jāiepazīstas. Lielisks gleznotājs. Baigais maita.
SARKANAIS BURTS NATENJELS HOTORNS
Tā. Nu tad aiziet!
-Sveiks! -Sveika!
-Mums jārunā. -Labi.
Tā, paklau!
Es zinu: nu, kad esam saderināti,
tu domā, ka es kļūšu par rāmu un paklausīgu mājsaimnieci,
kas vienmēr sēž mājās, nekad neiet uz ballēm
un vienīgo baudu dzīvē gūst, lāpot tavas zeķes.
Bet tu kļūdies.
Es neesmu Dikinsonu garlaicīgā māsa.
Cilvēki to pat nenojauš, bet esmu ļoti līdzīga Emīlijai.
Esmu nevaldāma un radoša.
Un īstenībā esmu vēl trakāka nekā Lola Montesa.
Lola?
Tātad, ja domā, ka mums būs kluss vakars mājās, tu kļūdies.
Man vajag vairāk.
Man vajag stimulāciju.
Labi. Vienkārši... es mēģinu lasīt.
Kāpēc?
Nu, ja precēšu Dikinsoni, man jābūt izglītotam.
Un tu nolēmi sākt ar šo?
Ar Sarkano burtu?
Jā. Kāpēc ne?
Godīgi sakot, tā ir diezgan štruntīga.
Ak tā. Nu, par ko tad tā ir?
Nu, tā ir par sievieti Hesteri Prinnu,
kas dzīvo koloniālajā Bostonā.
Viņa domā, ka vīrs ir noslīcis,
tāpēc ielaižas dēkā ar mācītāju.
Viņa viņā iemīlas un kļūst grūta.
Bet tad viņas vīrs atgriežas un viņa tiek publiski nosodīta.
Un viņai ir jānēsā sarkans burts "A" kā apkaunojuma simbols.
Ak tā. Nu, jā, tas izklausās diezgan garlaicīgi.
-Zini ko, Šip? -Ko?
Tas nav garlaicīgi.
Tas nav ne droši, ne kārtīgi, ne pieklājīgi, ne uzvedīgi.
Patiesībā tas ir piedauzīgi.
Nezinu, ko tas nozīmē.
Labi.
Aizmirsti intelektuālās viesības!
Zini, ko mēs šovakar darīsim?
Ko?
Pamācīsimies angļu valodu.
Senford, tu mērgli! Prieks tevi redzēt.
Un vienreiz tu neesi nosmērējies ar krāsu.
Klau, gribu tevi ar kādu iepazīstināt.
Pārsteidzoša jaunā dzejniece Emīlija Dikinsone.
Tava jaunā mēneša garša?
Viņa nekur nepazudīs daudz ilgāk nekā mēnesi.
Viņas dzejoļi ir maģiski.
Tie ir kā mazi skudru pūznīši,
kas pēkšņi uzsprāgst ar vulkāna spēku.
Tas ir jaukākais, ko kāds par mani ir teicis.
Apsveicu, mis...
Dikinsone.
Jūs šķietat gluži viņa tips.
Un ko jūs darāt?
Viņš ir mākslinieks. Izcils mākslinieks.
Ar to viņš grib teikt, ka manas gleznas pērk par lielu naudu.
Un ko tieši jūs gleznojat?
Lielākoties Hudzonas upi.
Senfords ir ievērojams jaunās Hudzonas skolas pārstāvis.
Ar gaismu viņš dara kaut ko pilnīgi nebijušu.
Jā, tā es viņiem saku.
"O, galvenais ir gaisma."
Tiklīdz viņi izdzird "galvenais ir gaisma",
tā uzreiz ir gatavi atvērt maku.
Katram māksliniekam vajadzīgs savs patrons.
Vai misters Boulss ir jūsu patrons?
Nē. Viņš ir mans...
redaktors.
Man patīk, kā tas skan.
Tad jau labi. Jo man ir daudz dzejoļu, ko jums iedot,
un ceru, ka visus publicēsiet.
Gaidu, kad varēšu tos izlasīt.
Cik jauki!
Starp citu, Bouls, mis Luīza Preta sūta sveicienus.
Ā! Tiešām?
Viņai ļoti patika laiks, ko pavadījāt kopā
nesenajā ceļojumā uz Vašingtonu.
Man arī patika. Mēs lieliski pavadījām laiku.
Emīlij, vai tev ieliet?
O, jā, katrā ziņā. Es zinu, cik tava uzmanība ir īsa.
Ejiet, izklaidējieties!
Vispār man jāsameklē Sū.
-Emīlij, pagaidi... -Pasveicini no manis!
Šie bagātnieki tik pērk un pērk manas gleznas.
Kas notika ar priekšautiem, ko jums iedevu?
Nosmērējām.
Es lūdzu jūs palīdzēt Hetijai apkalpot viesus.
Sū!
Meitenes, jūs varētu iet uz viesistabu.
Pacienājieties ar sieru!
-Tas domāts viesiem. -Sū!
Tu nedrīksti ar viņām tā runāt.
Tieši tā ar viņām jārunā, ja viņas neklausa.
Zini, manuprāt, tev vajadzētu just viņām līdzi.
Tu pati biji bārene, un nebija neviena, kas par tevi rūpētos.
Un es negribu, ka man to atgādina, Ostin.
Kad es biju viņu stāvoklī, es darīju, ko man lika.
Es nepretojos cilvēkiem, kas bija tik laipni un mani pieņēma.
Tev šķiet, ka šis ir laipni?
Zini, ne jau visi aug tik izlutināti kā Dikinsoni.
Atšķirībā no šīm meitenēm man pat nebija mantojuma, uz kā balstīties.
No viņu mantojuma tiek maksāts par šo māju.
Viņas te nav mums par kalponēm.
Pateicoties viņu naudai, mums vispār ir jumts virs galvas.
Nu, tādā gadījumā tu esi tas, kurš viņas izmanto.
Mister Dikinson!
-Es atvainojos! -Henrij!
Tev ko vajag?
Jā, ser.
Vēlāk šovakar, ja drīkst, man vajadzēs jūsu palīdzību sakarā ar sūtījumu.
Jā.
Jā, protams.
"Vai tu netici, ka esi grēkojusi?"
Es ticu, ka esmu grēkojusi jūsu acīs.
Bet kurš gan zina, vai Dievs domā tāpat kā jūs?
"Klusē, sieviete!"
"Tagad nēsā šo burtu virs sava ņībura!"
Ņiebura.
Tu saki tā, es saku šitā.
Jā, mācītāj.
Mans ņieburs ir jūsu rīcībā.
Vai tev nevajadzētu būt mazliet šķīstākai?
-Vienkārši... Nē? -Nelec ārā no lomas!
Pareizi.
Piedod!
Tas ir nevis mana, bet jūsu paša kauna simbols.
Tu esi citāda, nekā tevi atcerējos, Lavīnija Dikinsone.
Hestere.
Hestere!
Tu esi traka. Un man tas patīk.
Sū!
Emīlij! Kas noticis?
Man tev jājautā par visām šīm baumām.
Kādām baumām?
Cilvēki man stāsta, ka Sems Boulss krāpjot sievu.
Ak tā.
-Nu, tā nav taisnība. -Esi droša?
Jo, tiklīdz viņi padzirdēja, ka viņš mani publicēs,
viņi pieņēma, ka esam tuvi.
Neko aizvainojošāku neesmu dzirdējusi!
Viņš tevi publicēs, jo tu esi ģeniāla.
-Es zinu, ka tu tā varētu domāt... -Emīlij!
Es to zinu.
Paklau, es pazīstu Semu. Un es pazīstu Mēriju.
Mēs ar Mēriju kopā uzaugām, atceries?
Jā.
Tu reiz teici, ka viņa bija tava vienīgā draudzene pirms manis.
Jā, es ļoti mīlēju Mēriju.
Mērija ir īpaša daudzējādā ziņā.
Viņa man atgādina tevi.
Viņa ir introspektīva.
Mērijai nepatīk būt prom no mājām.
Viņa ir šausmīgi kautrīga.
Šķiet, viņai nepatīk, ka uz viņu skatās.
To es varu saprast.
Es te ierados, lai uz mani skatītos, un pagaidām tā ir nepatīkama pieredze.
Man par to ir dusmas, Emīlij.
Tu esi pelnījusi, ka uz tevi skatās, Emīlij.
Tu esi pelnījusi, ka tevi publicē.
Un tas ir tik negodīgi pret sievietēm.
Tiklīdz mēs kļūstam kaut mazliet slavenas vai izrādām kaut nelielas ambīcijas,
mūs sāk pļaukāt ar visļaunākajām piezīmēm.
Mēs kļūstam par mērķi.
Bet es saku: pie velna ar to!
Ej un lepojies ar sevi!
Tu strādāji, lai to sasniegtu.
Un Sems Boulss tic tev kā rakstniecei. Tas arī viss.
Paldies.
Labi.
Iesim ieņemt vietas! Tūlīt sāksies lekcija.
Lūk, mana superzvaigzne.
Cerams, es atstāju labu iespaidu.
Tu smejies?
Šie cilvēki nezina, ko ar tevi iesākt.
Bet kādudien viņi plātīsies, kā reiz ballē satikuši Emīliju Dikinsoni,
pirms viņa kļuva slavena.
Lūdzu uzmanību!
Lūdzu, ieņemiet vietas!
Mūsu lektors ir gandrīz gatavs.
-Šis būs kas labs. -Cerams, dievbijīgs.
Paldies.
Vai tas ir kas konceptuāls?
V. M. DŽONSONAM, ĀRČSTRĪTĀ, FILADELFIJĀ UZ AUGŠU - NEMEST
Kā jums šovakar klājas?
Kurš no jums zina, kas ir brīvība?
Atnāc uz bibliotēku!
-Jūs, ser? -Paklausība Dievam.
Es tevi gaidīšu.
Ne gluži.
Brīvība nozīmē būt pašam.
Pat tad, ja esi seksīga jauna atraitne.
Tuvāk, bet nē.
Brīvība nozīmē nomest savas važas
un pateikt: "Sveika, pasaule! Te nu es esmu."
Un brīvība...
var būt burvīga.
-Paldies. -Kurš ir gatavs uzklausīt manu stāstu?
Es piedzimu plantācijā Luīzas apgabalā, Virdžīnijā.
Es ienācu pasaulē kā vergs.
Tev nepatika lekcija?
Ā, nē. Esmu to jau dzirdējis.
Patiesībā trīs reizes.
Henrijs "Kaste" Brauns ir ļoti pieprasīts.
Nu, es biju diezgan ieinteresēta. Tāpēc...
O, jā. Lūk, te tas ir.
-Kas? -Dikenss.
Čārlzs Dikenss?
Un Didro.
Re, te būsi tu.
Tieši te.
Emīlija Dikinsone.
-Es? -Tavas grāmatas.
Starp mūsdienu meistaru un apgaismotāju.
Kā tas izklausās?
Es nezinu.
O, nē. Tev taisnība.
Te ir par maz vietas.
Tev vajadzēs veselu plauktu.
Iedomājies!
Es varu iedomāties daudz ko, bet...
kaut kas saistībā ar šo šķiet gandrīz aizliegts.
Aizliegtajam auglim ir interesanta garša, vai ne?
Sasodīts!
Vai nav skaistule?
Iespiedprese.
Tā ir spēcīga mašīna.
Jā.
Iedomājies, ko ar to var izdarīt!
Ceru, ka varēsim sākt revolūciju.
Ā, hei!
Nezinu, vai ir pietiekami droši.
Būs labi, Henrij.
Neviens šajā šķūnī nenāk bez manas atļaujas.
Tā lekcija bija pilnīgas muļķības!
Ei, Hetij!
"Ak, Kaste, Kaste! Kāda bija sajūta kastē?"
Vai tie muļķi nezina, ka viņš pat neplānoja bēgt?
-Hetij! -Viņš bija piedzēries un aizmiga.
Un tas bija pirms desmit gadiem.
Henrij, tu nedrīksti likt viņa rakstus mūsu avīzē.
Tu dusmojies tāpēc, ka pirmajā lappusē ieliku viņu, nevis tevi.
-Nē. -Jā.
Nē. Es runāju nopietni.
Viņš nāk par sliktu mūsu kopienai.
Kastes tagad tiek pārbaudītas.
Mans brālēns centās izbēgt cukura kastē.
Burtiski apraka sevi zem cukura, un vienalga viņu noķēra.
Tagad viņš ir iestrēdzis Misisipi.
Turklāt viņam ir hipoglikēmija.
Ei, Hetij!
Varbūt tevi iepriecinās šī.
Oho!
Paskat tik!
Skaista, vai ne?
Paldies, mister Dikinson.
Jūs esat eņģelis.
Ostins.
Un es tikai cenšos būt kādam noderīgs.
Nu, esmu pašnodarbināta rakstniece, bet šoreiz man aptrūkušies vārdi.
Mister Bouls!
Tu nebiji uz lekciju.
Piedod, Sūzij!
Esmu to jau dzirdējis.
Tu esi mums par smalku.
Evergrīnsai?
Jaunanglijas literārās dzīves kalngalam?
Protams, ne.
Tātad tomēr uzrakstīsi par šīm viesībām savā avīzē?
Jā, protams.
Mani lasītāji alkst pēc sīkākām ziņām par tavām atjautīgajām aprindām.
Sūzij, šī ir vieta, kur jābūt.
Labākais vīns, skaistākie cilvēki.
Un dižākā dzejniece Masačūsetsā.
Lieliska lekcija, Sū.
Tas kastes stāsts mani vienkārši satrieca.
Mēs nu dosimies.
Jā, es neapjautu, cik jau vēls.
Paldies, ka atnācāt.
Mēs braucam garām viesnīcai, ja jūs vajag aizvest.
Paldies, bet viesnīca ir pilna. Es šonakt palikšu tepat.
Šeit?
Sems paliek viesu istabā.
Diemžēl mazākajā.
Lielo aizņēma Klāra un Anna.
Nu beidz! Es varu gulēt kaut sienas skapī.
Tiešām - jūs ar Ostinu esat vairāk nekā viesmīlīgi.
Lūdzu! Tas ir mazākais, ko varam darīt,
lai pateiktos, ka piešķir manām viesībām Sema Boulsa pieskārienu.
Nu es labāk iešu pārbaudīt, vai abas burvīgās jaunkundzes
nav ielikušas tavā gultā čūskas.
Namamātes pienākumi.
Runājot par sievām, es...
labāk iešu nosūtīt telegrammu Mērijai.
Viņa sāk uztraukties, kad esmu prom vairākas naktis.
Protams.
Es labprāt iepazītos ar Mēriju.
Tiešām?
Tu viņai ļoti patiktu.
-Tu tiešām tā domā? -Protams.
Jūs abas esat tik... neparastas sievietes.
Izdari man pakalpojumu!
Ko?
Uzraksti kaut ko!
Šonakt.
Mēģināšu.
Un zini, ka es būšu tepat...
un nespēšu gulēt,
jo esmu tik tuvu tavam vienreizīgajam talantam.
Ja?
Arlabunakti, dzejniece!
Arlabunakti!
Labdien, Mērij!
Tā kā man nav smaržīgu ziedu, ko Jums aizsūtīt, es sūtu savu sirdi.
Tulkojusi Inguna Puķīte Atdzejojis Kārlis Vērdiņš