Na, kezdjük!
Három, kettő és egy. Jó estét! Emily Dickinson vagyok.
Felismernek?
Igen, valóban én vagyok az, Emily Elizabeth Dickinson.
Igen, kiadják egy versem. Tudom, ez meglehetősen...
Szevasztok!
De jól nézel ki!
Valóban?
A címlapon a helyed.
Nos, idő van.
Készen állsz?
Arra, hogy kilépj a nyilvánosság elé?
Remélem.
Az nem elég.
Tudnod kell.
Jól nézd meg magad...
és mondd utánam:
"Megérdemlem.
Kiérdemeltem.
Eljött az én időm."
A tiltott gyümölcs zamata
Nos, mit szólsz?
Tiszteletre méltó.
Pontosan.
Az aranyszínű ruha jobban bejön.
Ma estére a kevés.
Ma este azt kell sugallnom,
hogy annyira lekötött az olvasás és magvas gondolataim,
hogy csak úgy magamra hánytam valami göncöt.
Ez simán átjön.
Valami még hiányzik.
Add csak ide!
Az okuláré nélkül nem lát?
Dehogynem. Tökéletes a látásom.
De nem tűnök intelligensebbnek így?
A mai este az intellektus hullámvasútja lesz.
Lenyűgöző előadóval.
A hab a tortán pedig Sam Bowles és Emily.
Most lépnek a nyilvánosság elé először,
azóta, hogy Sam rábólintott a versre.
És az emberek sokat beszélnek majd arról,
hogy Sam az én összejövetelemen fedezte fel Emilyt.
Azaz, én is segítettem neki ebben.
Én diktálom a divatot.
Sikerült tető alá hozni
a történelem egyik legremekebb irodalmi társulását.
Ezt kapd ki, Great Barrington!
Ők nem erre utaznak.
Pontosan.
Biztos jó sokan vannak már.
Biztos, hogy nem akarja inkább ezt felvenni?
Csodás és egyenesen New Yorkból hozták.
Már mondtam, Hattie. Ma estére nem ez kell.
- Mellesleg... - Nos?
Nem láthatnak ugyanabban a ruhában kétszer.
Üdv, családom!
Átugrok Sue-ékhoz.
Öltözzek át?
Dehogy! Csodásan festesz. Elbűvölően.
Ki tudja, még a végén megakad valaki szeme rajtad.
Már feladtam a reményt, hogy kiházasítsalak,
de Lavinia eljegyzésével ismét nyerőre állunk.
Valaki más nem akar átjönni?
Én igen, de...
Szó sem lehet róla!
Sue és Austin dekadens életvitelét
egyáltalán nem tartom helyénvalónak.
A Dickinsonok nem olyanok, ahogy a Norcrossok sem.
Nem megyünk az estélyre.
Helyette azt tesszük, amit a Dickinsonok szoktak,
azaz itthon maradunk, és csendben a saját gondolatainkba temetkezünk.
Ahogy anyád mondja.
Csendes estét tartunk, kicsim.
Megnézem Lavinia regénygyűjteményét.
Nos, én ettől még átugrom.
Jó mulatást, drágám!
És kérlek, jegyezd fel, mennyit költenek pezsgőre!
Mindketten lelkipásztorok?
Alig várom, hogy megtudjam, ki az előadó.
Láttunk egy orgonistát Hardwickban a múlt héten. Eszméletlen volt.
Nem igaz, drágám?
Nem is tudom, kicsit tiszteletlennek tűnt.
Imádom ezt a szalonkultúrát.
Intellektuális kihívásokkal találkozunk, filozofálgatunk...
Az elme életre kél.
Azt hittem, az a szentbeszédeimtől van.
Attól is, hogyne!
Szeva mindenki, én vagyok, és kiadnak!
Könyvben?
Nos, a The Springfield Republicanben.
Sam Bowles kinyomtatja az egyik versemet.
Emily, hát akkor... híres leszel!
Mindig is a legnagyobb rajongója voltam. Csak mondom.
- Valóban? - Emily, öribarik vagyunk, nem?
Életemben nem voltunk még négyszemközt.
Az megvan, hogy Sam Bowles minden nővel lefekszik, akit kiad?
Hogy feküdne? Hiszen házas!
Ezért imádom a csajt! Olyan régimódi!
Sam imádja a feleségét.
Aki soha nincs vele.
Elég sokat flörtöl, azt meg kell adni.
Hát ja. Bejárta már egész New Englandet írónők után koslatva.
Ez nem fair!
Ha a férfiakat nem a nők versei érdeklik,
akkor hogy jelenhetnének meg a nők művei?
Ki mondja, hogy meg kell őket jelentetni? Botrányos gondolat.
Tévedtek Sammel kapcsolatban.
Remek szerkesztő, aki kiszúrja a tehetséget.
Itt az én kis zsenim!
Emily Dickinson, a címlapra való költőnő.
- Elmondta már a nagy hírt? - Igen, el.
Ó, Sam, ez annyira izgalmas!
Nem annyira, mint a ruhája.
A mindenit, de gyönyörű!
A díszvendégeim is megérkeztek!
A szerkesztő és a költője.
Olyan ritka irodalmi együttállás ez,
mely csak egy ilyen összejövetelen jöhet létre.
Mr. Bowles, nagy örömömre szolgál, hogy eljött.
Te pedig csodásan festesz, Emily.
Biztos, hogy az alkalomhoz illő a ruhám?
Drágám, tökéletes vagy.
Ki is kell tűnnöd. Te vagy New England legmenőbb új írója.
Mikor jelenik meg a vers?
Alig várom, hogy elolvashassam.
Jövő héten, ha minden igaz. Szerdán tán?
Vagy pénteken?
Áll pár dolog a sorban.
Akkor sorolja őket hátrébb!
Emily hangját mindenkinek hallania kell. Ugye, egyetért?
Természetesen.
Annyira örülök, hogy össze tudtam hozni ezt a párost!
Úgy érzem, mintha a kezemet...
a sors vezette volna.
Nos, Emily...
- készen állsz? - Mire?
Hogy eldicsekedjek veled.
Remélem, a társaság felkészült rám.
Keményen, csajszi!
Aki számít, itt van ma este.
Az ott Ferdinand Andrews, a Boston Traveller szerkesztője.
Aztán Harriet Prescott Spofford.
Harriet Prescott Spofford, a költő?
Igen. Őt is én fedeztem fel, pár éve.
New England Tüzes Tigrislilioma néven emlegetik azóta.
Vajon mi lesz a maga beceneve?
Szeretnék dumálni vele.
Ő ott Sanford Gifford.
Bemutatom, jó? Remek festő, de óriási gyökér mellé.
A SKARLÁT BETŰ NATHANIEL HAWTHORNE
Oké, adjunk a melónak!
- Szia! - Szia!
- Beszélnünk kell! - Rendben.
Ide hallgass!
Így, hogy eljegyeztél,
tudom, hogy azt reméled, szelíd, engedelmes feleséged leszek,
aki állandóan otthon ül, nem jár el estélyekre,
és életében a legnagyobb örömforrás, ha zoknit stoppolhat.
Nagyon tévedsz.
Én nem az uncsi Dickinson-nővér vagyok!
Az emberek nem tudják, de sokban Emilyre hasonlítok.
Vad vagyok és kreatív.
És sokkal botrányosabb, mint Lola Montez!
Lola?
Szóval, ha csendes estében reménykedtél, akkor szívás.
Annál többre van szükségem.
Izgalomra, gerjedelemre.
Oké, én meg olvasni próbálnék.
Minek?
Ha már egy Dickinsont veszek el, művelődnöm kell.
És pont azzal kezded?
A skarlát betűvel?
Ja. Miért ne?
Őszintén szólva elég rossz ponyva.
Rendben. Miről is szól?
Egy Hester Prynne nevű nőről,
aki a gyarmatosítás korában élt Bostonban.
Mivel úgy hiszi, a férje vízbe fulladt,
viszonya lesz egy lelkipásztorral.
Szerelmes lesz belé, és teherbe is esik.
Erre a férje hirtelen visszatér, őt nyilvánosan megszégyenítik,
és házasságtörése szimbólumaként egy vörös "A" betűt kénytelen viselni.
Oké, ez valóban elég uncsinak hangzik.
- Tudod, mit, Ship? - Mit?
Nem az.
Nem nyugis, prűd, illedelmes vagy jó modorú.
Hanem szemérmetlen.
A szó jelentését sem ismerem.
Hát jó.
Felejtsd el az intellektus pallérozását!
Tudod, mit csinálunk ma este?
Mit?
Veszel pár nyelvleckét.
Sanford, te gazember! De jó ismét látni!
És most az egyszer még csak festékes sem vagy.
Be szeretnék mutatni valakit.
Egy lenyűgözően tehetséges költőt, Emily Dickinsont.
A hónap kérészéletű csaja?
Ó, ő sokkal tovább a porondon marad.
Varázslatosan versel.
Minden műve, mint egy kis hangyaboly,
ami hirtelen vulkánként tör ki.
Ez a legszebb dolog, amit bárki is mondott rólam.
Gratulálok, Miss...
Dickinson.
Egyértelműen Sam zsánere.
És ön mivel foglalkozik?
Művész. Zseniális.
Úgy érti, a képeimért egy rakás pénzt adnak.
Mit is fest?
Leginkább a Hudson folyót.
Sanford a Hudson folyó-iskola egyik jelentős képviselője.
Tök új dolgokat művel a fénnyel.
Ja, ezzel etetem őket.
"Ó, a fény a lényeg."
Amint ezt meghallják,
kinyílik a tárca, és jön a nagy lóvé.
Minden művésznek szüksége van egy pártfogóra.
Mr. Bowles a maga pártfogója?
Nem, ő az én...
szerkesztőm.
Ez remekül hangzik.
Helyes. Mert van még egy rakás versem önnek,
és remélem, ki is adja mindet.
Alig várom, hogy olvashassam őket.
Jaj, de cuki!
Ja, Bowles, Miss Louisa Pratt üdvözöl.
Ó, nem mondod?
Nagyon élvezte az együtt töltött időt,
amikor Washingtonban jártál a múltkor.
Én is remekül éreztem magam.
Emily, kér még egy italt?
Jaj, menj csak! Tudom, milyen nehezedre esik koncentrálni.
Menjetek, smúzoljatok!
Beszélnem kell Sue-val.
- Emily, várjon... - Üdvözlöm!
Ezek a gazdagok egyre csak veszik a képeimet.
Mi történt a kötényekkel, amit adtam?
Mocskosak lettek.
Kértelek benneteket, hogy segítsetek Hattie-nek.
Sue!
Lányok, menjetek át a szalonba, jó?
Egyetek sajtot!
- Az a vendégeknek van! - Sue!
Nem beszélhetsz velük így.
Márpedig így kell, ha rendetlenkednek.
Azt hittem, szánalommal leszel irántuk.
Te is elárvultál, és nem volt ki gondoskodjon rólad.
Pont azt nem akarom, hogy erre emlékeztessenek, Austin!
Amikor az ő cipőjükben jártam, én mindent megcsináltam, amit kellett.
És nem mentem az agyára azoknak, akik befogadtak.
Gondolod, ez kedves?
Nem mindenkit kényeztetnek el úgy, mint a Dickinsonokat.
Ezekkel a lányokkal ellentétben, nekem nem volt örökségem, védőhálóm.
Az örökségükből fizetjük a házat!
Nem szolgálóként vannak itt.
Az ő pénzüknek köszönhető, hogy tető van a fejünk felett.
Ebben az esetben te használod ki őket.
Mr. Dickinson.
- Elnézést, uram! - Henry?
Segíthetek valamiben?
Igen, uram.
Később ma este, ha önnek is megfelel, elkelne a segítsége.
Hogyne.
Természetesen.
"Nem tartod magad bűnösnek?"
Az ön szemében akár az is lehetek.
Vajon Isten osztja-e az ön nézeteit?
"Hallgass, asszony!"
"Mostantól ezen betűt viselje a prusz-likján!"
Pruszlik.
Te így mondod, én amúgy.
Igenis, tiszteletes!
A prusz-likom önre vár!
Nem vennéd picivel szemérmesebbre?
- Csak... Nem? - Ne ess ki a szerepedből!
Oké.
Bocs!
Ez nem az én bűnöm jelképe, hanem az öné.
Más vagy, mint amire emlékeztem, Lavinia Dickinson.
Hester.
Kattant vagy. De nagyon bejön.
Sue!
Mi az, Emily?
Mit tudsz a pletykákról?
Milyen pletykákról?
Állandóan azt hallom, Sam Bowles megcsalja a nejét.
Értem.
- Nos, nem igaz. - Biztos vagy benne?
Amint kiderül, hogy kiadja a versemet,
mindenki azt hiszi, összefeküdtünk.
Ez a legsértőbb dolog, amit valaha hallottam.
Azért adja ki a versedet, mert zseni vagy.
- Tudom, hogy te így véled... - Emily.
Nem vélem, tudom.
Ismerem Samet és Maryt is.
Együtt nőttünk fel, emlékszel?
Aha.
Egyszer elmesélted, hogy előttem ő volt az egyetlen barátod.
Nagyon szerettem Maryt.
Több szempontból is különleges.
Rád emlékeztet.
Önmarcangoló.
Nem szereti elhagyni az otthonát.
Rendkívül szégyellős.
Nem szereti, ha megbámulják.
Ezt speciel meg is értem.
Én azért jöttem, hogy megismerjenek, de egyelőre elég negatív az élmény.
Ettől most rém dühös lettem.
Megérdemled, hogy lássanak, Emily.
Megérdemled, hogy kiadják a verseidet.
És ami a nőkkel történik, az nem fair.
Amint egy picit híresek leszünk, vagy ambícióink támadnak,
azonnal kapjuk a szemét megjegyzéseket.
Célpont lesz belőlünk.
A fenébe ezzel!
Menj ki közéjük, és légy büszke magadra!
Megdolgoztál érte.
Sam Bowles pedig bízik benned. És ennyi.
Köszönöm!
Oké.
Menjünk, üljünk le! Mindjárt kezdődik az előadás.
Itt az én szupersztárom!
Remélem, jó benyomás keltek.
Viccel?
Ezek az emberek nem tudják, mit kezdjenek veled.
De egy nap majd eldicsekednek azzal, hogy anno Emily Dickinsonnal buliztak,
mielőtt befutott volna.
Figyelmet kérek!
Kérem, foglaljanak helyet!
Az előadónk már készen áll.
- Ez remek lesz. - Remélem, ájtatos lesz.
Köszönöm!
Ez konceptuális művészet?
W M JOHNSON ARCH ST. PHILADELPHIA VIGYÁZAT, EZ A TETEJE
Hogy van mindenki ma este?
Ki tudja itt, mi az a szabadság?
Kövessen a könyvtárba!
- Ön, uram? - Engedelmeskedni Istennek.
Ott várom.
Nem igazán.
A szabadság az, amikor önmagunk lehetünk.
Még ha csak egy dögös, fiatal özvegy is az ember.
Majdnem.
A szabadság az, amikor lerázzuk a béklyóinkat,
és világgá kürtöljük, hogy: "Helló, világ, itt vagyok!"
És a szabadság...
varázslatos tud lenni.
- Köszönöm. - Nos, ki kíváncsi a történetemre?
Virginia állam Louisa megyéjének egy ültetvényén születtem.
Rabszolgának születtem.
Nem tetszett az előadás?
De, csak már láttam.
Háromszor is.
Henry "Láda" Brown keresett előadó.
Engem lenyűgözött.
Ez az, megvan!
- Mi? - Dickens.
Charles Dickens?
És Diderot.
Ide fog kerülni.
Pont ide, közéjük.
Emily Dickinson.
- Én? - A könyvei.
A modern mester és a Felvilágosodás közé.
Hogy hangzik?
Nem is tudom.
Ó, igaza van!
Nincs elég hely.
Külön polc kell majd.
Képzelje csak el!
Sok mindent el tudok képzelni, de...
valahogy úgy érzem, mintha tiltott gyümölcs lenne.
Annak van igazán zamata.
A mindenit!
Hát nem gyönyörű?
Egy nyomdagép.
Ennek a gépnek hatalma van.
Igen.
Képzelje el, mit lehet kezdeni vele!
Reményeim szerint, kirobbantani egy forradalmat.
Segítene?
Nem tudom, elég biztonságos-e.
Semmi baj, Henry.
Ide csak az engedélyemmel lehet belépni.
Az előadás full baromság volt!
Szia, Hattie!
"Láda, láda! Milyen volt a ládában?"
Tudják ezek a nyomik, hogy nem is menekülni akart?
- Hattie! - Berúgott és elaludt.
Tíz éve történt.
Henry, nem jelentetheted meg az írásait az újságunkban!
Azért haragszol rám, mert őt tettem a címlapra és nem téged.
- Dehogyis! - Dehogynem!
Nem. Komolyan.
Kifejezetten rossz fényt vet a közösségünkre.
Már ellenőrzik a ládákat.
Egy unokaöcsém egy láda cukorban akart megszökni.
A cukor teljesen betemette, mégis elkapták.
És most Mississippiben ragadt.
Ráadásul cukorbeteg!
Szia, Hattie!
Ez talán felvidít.
Azta!
Ez nem semmi.
Gyönyörű, nem?
Köszönjük, Mr. Dickinson.
Maga egy angyal.
Szólíts Austinnak!
Csak szeretnék valódi változás részese lenni.
Én meg szabadúszó író létemre kifogytam a szavakból.
Mr. Bowles.
Kihagyta az előadást.
Sajnálom, Suzie.
Korábban már láttam.
Maga túl kifinomult hozzánk képest.
Az Örökzöldhöz?
New England irodalmi életének csúcsához?
Ugyan már!
Azaz, várhatom, hogy a lapjában ír az estről?
Természetesen.
Az olvasóim zabálják elmés vendégkörének minden rezdülését.
Suzie, ez az a hely, ami számít.
A legjobb borok, a legcsodálatosabb emberek.
És Massachusetts legnagyobb költője.
Remek előadás volt, Sue.
A ládával tökre levettél a lábamról.
Mi most lépünk is.
Észre sem vettük, milyen későre jár.
Köszönöm, hogy eljöttetek.
A fogadó felé megyünk, elvigyük?
Köszönöm, de a fogadóban telt ház van, itt alszom ma este.
Itt?
Sam a vendégszobában alszik,
sajnos, a kisebbik szabad csak.
Clara és Anna elfoglalta a nagyobbikat.
Ugyan már! Elalszom én a padlón is.
Maguk Austinnal túl kedvesek hozzám.
Ugyan, ez a legkevesebb cserébe azért,
hogy az összejövetelem Sam Bowles keze nyomát viselte magán.
Most felmegyek, és megnézem, hogy a két elbűvölő kis hölgy
nem tett-e kígyót az ágyába.
Ez is a háziasszonyok dolga.
Ha már asszonyoknál tartunk...
Küldök egy sürgönyt Marynek.
Aggódik, ha pár éjszakát távol vagyok.
Azt elhiszem.
Nagyon szeretném megismerni Maryt.
Valóban?
Imádná magát.
- Valóban? - Természetesen.
Mindketten... rendkívüli nők.
Megtenne egy szívességet?
Mit?
Írjon valamit!
Ma este.
Azon leszek.
És közben ne feledje, hogy itt vagyok...
álmatlanul hánykolódva,
lenyűgöző tehetsége szomszédságában.
Rendben?
Jó éjt, költőm!
Jó éjt!
Kedves Mary!
Mivel édes virágokat nem küldhetek, elküldöm hát a szívemet.
A feliratot fordította: Varga Attila