SOLEN
Vad är det, kära du?
Jag kan inte skriva.
Jestanes. Att jag skulle få höra dig säga så.
Ända sen jag gav honom en av mina dikter.
Gav vem?
Mr Bowles.
För två veckor sen gav jag efter.
Jösses, vilket hemskt uttryck.
"Ge efter." Som om han styr mig.
Som om han var min herre.
En del finner nöje i sånt.
Glöm det. Varför kan du inte skriva?
För vad är det för mening med att skriva en till om han refuserar den här?
Hur vet du att han tänker refusera den?
Det vet jag inte.
Jag vet ingenting.
Jag vet inte när jag får veta.
Jag har kört fast helt.
Det här var ett stort misstag.
Han har nog inte läst den än.
Han är en upptagen man. Han läser den så småningom.
Ja, och då har jag vissnat bort och dött.
Emily?
Emily, vad är det?
Jag hörde ända upp hur du stönade.
Jag är tom.
Förtorkad. Ett tomrum.
Ett odugligt skal.
Hon har skrivkramp.
Tusenskönan följer sakta Solen
Maggie, har du sagt till dina bröder att vi behöver ett utedass till?
Nej, frun.
Så hur förklarar du den här gropen?
Den kan vara våra nya små husgästers verk.
Jag såg dem vid redskapsboden igår.
Vad? Nej, flickorna kunde inte ha grävt en så stor grop.
Ni vet nog inte vad unga flickor är kapabla till.
Edward, vi kan inte ha dem boende i huset längre.
Flickorna Newman har inte grävt den här gropen.
Din syster och svåger måste ha skämt bort dem totalt.
De är ju från Brooklyn.
Det är ingen ursäkt.
Jag känner mig som den där kattungen,
fast i en djup grop utan att kunna komma ut.
Skriv en limerick, vetja.
Edward, vi måste prata.
Senare. Jag ska ut på fågelskådning.
Nej, det här kan inte vänta.
De där flickorna är totalt vilda.
De bränner ner huset om vi låter dem.
Så låt dem inte göra det.
En gulgumpad skogssångare behöver min uppmärksamhet.
Jag behöver din uppmärksamhet.
Pappa, får jag följa med?
Jag måste rensa huvudet.
Vilken utmärkt idé.
Sa inte doktorn att du skulle akta dig för solen?
Nej, han var en kvacksalvare.
Kom så går vi.
Mina bröder kan hjälpa ut katten.
Stackars liten. Vad heter den?
Det där är bestämt Drummydoodles.
Usch. Han som bits.
Tror du mina föräldrar märker att du jämt är i mitt rum?
Jag vet inte. Borde jag vara orolig? Vi kanske ska sluta?
-Nej. Det är tändande. -Nej?
-Jag älskar att bryta mot regler. -Okej.
-Den vill inte. -Ja.
Ge mig ett ögonblick, bara.
-Det är... okej. -Okej.
-Den gör liksom ingenting. -Ja.
Kanske för att vi inte borde göra det här.
Vad menar du? Är det inte skönt?
Jo, det är skönt. Det är alldeles för skönt.
Det borde inte vara så här. Det är opassande.
-Ja. -Nej.
Jag försöker följa etikettsreglerna.
Vara belevad.
Men så fort jag försöker kyssa dig på handen,
försöker du knuffa tillbaka mig i sängen.
Jag börjar faktiskt känna mig utnyttjad.
-Ursäkta? -Ja.
Och jag avskyr när kvinnor får mig att känna så.
Som om de bara är ute efter min kropp.
Vilka kvinnor?
Vänta.
Menar du Lola?
Herregud.
Bara att höra hennes namn får mig att minnas lukten av cirkusmålarfärg,
hennes snärtande med hästpiskan, och hennes gungande...
-Hennes vadå? -Hennes spindeldans.
Spindeldans?
Hon var inte ens utbildad dansös. Hon kunde egentligen inte dansa.
-Berätta mer om spindel... -Nej. Hör på.
Jag tror att vi har för bråttom.
Jag kom inte tillbaka för det här. Det är New England, inte vilda västern.
Jag får inte...
Jag får inte falla för en flicka som Lola igen.
Jag är inte sån.
Därför kom jag hit för dig, Lavinia.
För att du ska bli mina barns mor.
Vi är inte ens förlovade.
Jäklar.
Jag har en idé.
Titta uppåt.
Cinnobertyrann.
Blåskrika. Här borta.
Titta där borta. Där är han.
Ja.
Hjälper det?
Hjälper vad?
Jag menar, mår du bättre?
Nej.
Jag mår fortfarande rätt dåligt.
Är det din vision igen?
Ja. Min kreativa vision.
Jag ser ingenting.
Jag trodde att dikterna kom av sig själva.
Ja. Men de har slutat.
Jag önskar att jag kunde hjälpa dig, men...
...jag har aldrig haft vision som du.
Det var en kardinal.
Det är en fascinerande fågel.
Var då? Vilken då?
Titta, där borta. Din bror.
Det lustiga med bark är...
Hallå. Pappa.
Låt mig presentera er.
Vem är det här?
Far, det här är Amhersts Prydnadsträdförenings särskilde gäst,
mr Frederick Law Olmsted.
Olmsted.
Pappa, det är han som formger den stora parken i centrala New York.
Mr Olmsted, parken låter fantastisk. Vad tänker ni kalla den?
"Central Park", tror jag.
Perfekt. Helt perfekt.
Ja, det är bra. Men inte jättebra.
Gissa vad mer han ska formge.
Vad?
Amhersts stads allmänning.
Fantastiskt.
Lägg av.
Lägga av?
Nej, min gode man. Jag måste göra motsatsen.
Jag måste börja på allvar.
Titta nu. Det här är hans process.
Jag kommer till en plats och lyssnar.
Jag talar inte till platsen.
Jag låter platsen tala till mig.
Och vad säger platsen?
Jag har inte hört nåt än. Jag har inte hunnit.
Jaha.
Vi har stått på samma fläck i en timme.
Och vad är en timme?
Jämfört med evigheten är en timme ingenting.
Nej, vi borde kasta bort alla klockor.
Naturen har sin egen tid.
Nu måste jag vandra.
Han är en av de mest intressanta människor jag mött.
Kreativt geni. Vilket kap för Amhersts Prydnadsträdförening.
Jag tänker följa med honom.
Vänta, Emily, vad gör du?
Han kan nog hjälpa mig.
Jag trodde att jag hjälpte dig!
Mr Olmsted.
Jag är oduglig som far.
Säg inte så, pappa.
Du har uppfostrat tre barn, och vi har alla artat oss bra.
Äsch. Kom nu.
Ingen av er är särskilt lyckad.
Och nu har vi två till att ta hand om.
Du menar flickorna.
Ja.
Ja, flickorna Newman.
De har misskött sig, och din mor är missnöjd.
Jag har en idé.
Jaså, vadå?
Jag adopterar dem.
Hur sa?
Jag adopterar dem gärna.
Jag känner verkligen för dem, och vi har gott om utrymme.
Vi har barnkammaren på övervåningen.
Huset känns så tomt ibland.
Är du säker på det här?
Det är det minsta jag kan göra.
Deras arv betalar nästan för huset.
Sant, och det vore en stor lättnad för din mor.
Jag gör det gärna. Jag tar dem.
Nåväl. Problemet är löst.
Hurra.
Nu måste jag bara berätta för Sue.
För mig är skapandet av en park som att skapa en målning, pjäs eller dikt.
En dikt? Verkligen?
Det finns absolut ingen skillnad.
Jag är en konstnär. En kompositör.
Men min målarduk är landskapet och mina verser är naturmaterial.
Den här stenen, till exempel...
...sänder precis rätt budskap.
Åh, nej!
Vad är det?
Den är rosbusken är rena katastrofen.
Vad är det för fel på den?
Svara mig ärligt.
Skulle du kunna sitta bredvid den busken med en känsla av frid?
Kanske.
Kanske duger inte.
Nej. Den busken måste bort.
Vänta lite. Låt mig pröva.
Säg mig...
...kan du sitta bredvid den här busken med en bok
och känna dig helt ostörd av världen omkring?
Kan du känna hur såren läks som våra upptagna stadsliv ger oss?
Jag väntar så länge du behöver.
Jag måste vara ärlig. Nej.
Busken ryker.
Så vad brukar du göra när du inte vet vad du ska göra?
-När jag inte vet? -Ja.
Jag väntar.
-Hur länge? -Den var fin.
Så länge det behövs.
Månader, år.
Du måste verkligen ha tålamod.
Jag skapar konst som varar i århundraden.
Många generationer får glädjas åt mina parker.
Mina parker kan rädda demokratin så... jag får inte ha bråttom.
Kör du aldrig fast?
Nej, jag vägrar att göra det.
Men titta där.
Det är bland de finaste taxus baccata jag sett.
Taxus vadå?
De här häckarna.
Men flödar de?
Breder de ut sig lika naturligt som en vågkam?
Fyller de hjärtat med glädje?
Amerika, de frias land,
där alla klasser kan mötas som jämlikar, förenade.
Kom. Vi tar reda på det.
Vad?
Vad i...
Herregud.
Jag är fast i en grop.
Hallå!
Hallå?
För Guds skull.
Hallå!
Jag är fast i en grop!
Kan du fatta det?
Sam skriver att han nyligen var på en salong i Great Barrington
där en frenolog höll föreläsning.
Okej. Han kände på folks skallar.
Frenologer är i ropet just nu.
Vi måste skärpa oss.
Jag vägrar överglänsas av en salong i västra Massachusetts.
Jag känner värdinnan.
Hon kan säkert inte ens stava till frenolog.
Sue!
Där är du. Jag har fantastiska nyheter.
Vad är det?
Clara och Anna Newman, mina bedårande små kusiner,
ska komma och bo hos oss. Här i Evergreens.
Är det inte underbart?
Vad pratar du om?
Jag pratar om att ge de här stackars barnen ett hem.
Visst får man adoptera kusiner?
Austin, du frågade inte mig.
Jag vill inte ha dem här.
Men de har ingenstans att ta vägen.
De är föräldralösa. Hemlösa.
Precis som du innan du blev en Dickinson.
Precis vad jag behöver.
Två levande påminnelser om mitt hemska förflutna.
Sue...
...visa lite medkänsla.
Varför vill du ha hit dem?
För att...
...jag vill ha ett barn.
Austin.
Jag vill ha barn, och jag lovade dig att aldrig be dig föda barn.
Det här är min chans
att vara pappa åt de här flickorna och hålla mitt löfte till dig.
Du är faktiskt skyldig mig att vara glad för det.
Det låter som om du har bestämt dig.
Då är väl saken avgjord.
Bäst att du gör i ordning barnkammaren.
O, välsignade dag
Hjälp!
Hallå?
Jag heter Edward. Jag har ramlat ner i en grop.
Edward?
Hallå!
Hallå?
Edward?
Är det du, käraste?
Hej.
Du fann mig. Tack och lov.
Du föll ner i gropen!
Det vet jag väl. Kom och hjälp mig ut, för Guds skull.
Hjälp mig ut, kvinna.
Vad gör du? Nej.
Kom.
Såja.
Vad har du gjort?
Beklagar, men vi ska ha vårt samtal nu, Edward,
vare sig du vill eller inte.
Det är verkligen fel tillfälle.
Det är perfekt tillfälle. För en gångs skull kan du inte undfly mig.
Jag undflyr dig aldrig, mor.
Jag svär, om du kallar mig mor en gång till,
begraver jag oss båda här i gropen.
Kära nån. Vad är det med dig?
Jag vill veta vad du tänker göra med flickorna Newman.
Den saken är uppklarad.
Jag har talat med Austin. Han ska ta hand om dem.
-Ska han? -Ja.
Du ser, jag lyssnar på dig, även om det inte alltid verkar så.
Du borde visa det oftare.
Du är arg för boskapsmarknaden, eller hur?
Jag ska gottgöra dig, jag lovar.
Det har gått tre veckor sen dess.
Jag har varit upptagen.
Jag är trött på att du alltid är upptagen.
Våra barn är fullvuxna nu.
Det här är tiden då vi förväntas återupptäcka
vår ungdoms passionerade tid.
När det inte bara var efter boskapsmarknaden.
Utan vid jul och påsk också.
Minns du hur äventyrliga vi var?
Den gången när vi avlade Lavinia mitt på dagen?
Eller gången när vi la ett nytt täcke på sängen och låtsades vara på hotell?
Du var så vacker där på täcket.
Men varför gör vi aldrig det längre?
Vad kan jag säga?
Vi har blivit gamla.
Oj.
Jag mindes inte att de här häckarna var så höga.
Eller så långa.
Vi har nog gått vilse.
Bra. Jag hoppades det.
Gjorde du?
Ja. Att gå vilse är hela poängen.
Tycker du inte om att gå vilse?
Jag vet inte.
Jag känner mig vilsen nu när jag sätter mig för att skriva.
Allt jag ser är ett blankt papper stirra tillbaka på mig.
Det låter inte som att vara vilsen,
utan som att vara alltför medveten om dig själv och världen omkring.
Jag pratar om att vara så fokuserad på nåt att man förlorar sig i det.
Man tappar bort tid och rymd och människor.
Man är ensam med sitt flöde. Nog har du väl upplevt det?
Ja, det har jag.
Men inte nu längre.
Då behöver du förlora dig. Totalt.
Kom. Vi går längre in.
Lola.
Lola Montez.
Jag heter Lavinia, men du...
...kan kalla mig Lola.
Kalla mig Lola.
Jag kan en spindeldans...
Nej!
LAVINIA DICKENSEN VILL DU BLI MIN
Vad tycks, raring?
-Du har vanställt mina föräldrars lada. -Jag vet.
Jag glömde att en flicka måste överraskas av ett vilt busstreck
för att säga ja till ett frieri.
Jag trodde att jag blev kidnappad.
Det fungerade alltså.
Nu kan du omöjligt säga nej.
Inte inför alla dessa människor.
Säg ja. Säg ja.
Hur fick du dem att göra det här?
Jag är affärsman.
-Okej. Men jag... -Okej?
Okej?
Okej! Hon sa okej!
Du kommer att göra mig till den lyckligaste mannen i världen.
Jane, saknar du din man?
Abby.
Vi ska visst bo här nu.
Anna. Clara.
Välkomna till Evergreens.
Låt mig ta era väskor.
Är ni hungriga? Vad kan jag göra för att ni ska trivas?
Kom till mig, vad det än gäller.
Häftig farbror, kusin, styvpappa, kompis.
Är vi tillräckligt vilse än?
Jag vet inte. Känner du att du kan skriva igen?
Nej.
Det är en redaktör.
Jag gav min dikt till honom.
Nu är det som om han håller mitt liv i sina händer.
Som om jag är tusenskönan och han är solen,
och utan värmen av hans godkännande kan jag inte växa.
Det låter inte bra.
Åsikter är ombytliga.
De distraherar en från skönheten i det man skapar.
Okej. Jag kanske inte alls ska försöka hitta en publik.
Kanske är berömmelse...
...farlig.
Det räckte att ge en man en dikt för att ge mig skrivkramp.
Publiken är oviktig.
Det du skapar är gåvan, inte lovorden för det.
Om du förstår det, förstår du mästerskapets natur.
Du har rätt.
Jag vet, men hur ska jag bära mig åt?
Det är enkelt.
Vägra vara tusenskönan och börja vara solen.
Hör du det?
Jag är inte din tusensköna mer.
Mr Olmsted?
Håll i stadigt.
Okej. Upp med dig, kvinna.
Sluta skrika åt mig och håll i stadigt.
Jag ser inget! Jag har huvudet under din klänning!
Det var på tiden.
Vad sa du?
-Nästan uppe. Tryck på. -Okej.
Tryck uppåt.
Okej.
Em.
Bra. Ge mig ett handtag nu, Em.
Vart tar du vägen?
Bra samtal, Edward.
Em!
Vart ska du ta vägen?
Hallå!
Jag är solen.
-Jag är solen. -Emily! Där är du.
Mr Olmsted, är det du?
Sam. Herregud.
Emily. Jag har letat överallt efter dig.
Har du?
Sam. Jag har varit så rädd.
Som om hela min hjärna intagits av en enda tanke,
om du skulle gilla min dikt eller inte.
Du behöver inte vara rädd.
Jag har goda nyheter.
Har du?
Jag har läst din dikt.
Och den är lysande.
Den är otrolig.
Och jag tänker publicera den.
Jag tänker publicera dig.
Min lilla tusensköna.
Vad är det?
Du borde le.
Jag vet.
Jag har bara varit så vilsen idag.
Du behöver inte oroa dig.
När du är berömd och hela världen ser dig,
kan du aldrig känna dig vilsen igen.
Såja.
Tur att Maggie har så många bröder,
annars hade jag aldrig kommit ur hålet.
Synd att de kom dit så fort.
Du hade behövt sitta där i några timmar till, anser jag.
Titta, vår bättre dotter.
Den tjusande och trolovade Lavinia.
Är det i sin ordning för er att jag gifter mig med Ship?
Han sa att ni gav ert tillstånd, men jag vet inte om han är...
Visst gav vi vårt tillstånd. Han är en fin ung man, tycker vi.
Eller hur, Edward?
Han är väl bra.
Han är ju så stilig, Vinnie.
Och det där frieriet. Kära nån.
Så romantiskt.
Om bara nån hade gjort nåt sånt för mig.
Jag gav dig ett fint frieri.
Ja, kära du. Du skrev ett brev
där du analyserade hur mycket smör jag skulle behöva per månad, och sen:
"Jag anser att du och jag skulle vara ett måttligt och lämpligt par."
Människor uttrycker kärlek på olika sätt, Lavinia.
Jag är så glad för din skull.
Det är jag verkligen.
Och imorgon ska vi gå igenom näsdukarna till din brudkista.
Jag vet inte om jag vill gifta mig.
Lavinia. Jag har haft en jobbig dag.
Du ska gifta dig med honom, och därmed punkt. God natt.
De här barnen blir min död.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson