MISTERAM E. DIKINSONAM AMERSTA, MASAČŪSETSA
SAULE
Kas noticis, dārgā?
Es nespēju rakstīt.
Ej nu! Nedomāju, ka no jums ko tādu dzirdēšu.
Kopš tā brīža, kad iedevu viņam savu dzejoli.
Kuram iedevāt?
Misteram Boulsam.
Pirms divām nedēļām iesniedzu izskatīšanai.
Ak Dievs, vai neizklausās briesmīgi?
"Iesniedzu izskatīšanai". It kā viņš mani kontrolētu.
It kā viņš būtu mans kungs.
Dažiem cilvēkiem tādas lietas patīk.
Nekas. Kāpēc jūs nevarat rakstīt?
Kāda jēga rakstīt vēl kādu dzejoli, ja viņš noraidīs šo?
Kā jūs zināt, ka noraidīs?
Nu, es nezinu.
Neko es nezinu.
Un nezinu, kad zināšu.
Ak Dievs, mana dzīve ir pilnīgi iestrēgusi!
Tā bija milzīga kļūda.
Viņš noteikti to vēl nav izlasījis.
Viņš ir aizņemts cilvēks. Gan jau izlasīs.
Jā, līdz tam laikam būšu sačokurojusies un nomirusi.
Emīlij?
Emīlij, kas par lietu?
Tavu gaušanos es dzirdēju jau no augšas.
Manī nekā nav.
Esmu izžuvusi. Tukša.
Nederīga čaula.
Viņai ir radošā krīze.
Dikinsone
IET MARGRIETIŅA SAULEI LĪDZI
Megij, vai teici brāļiem, ka mums vajag vēl vienu ateju?
Nē, kundze.
Tad kā gan tu izskaidrosi šo bedri?
Man šķiet, tas varētu būt mūsu jauno viešņu darbs.
Vakar redzēju abas ložņājam gar darbarīku šķūni.
Ko? Nē, meitenes nebūtu varējušas izrakt šādu bedri. Pārāk liela.
Šķiet, jūs nezināt, uz ko meitenes ir spējīgas.
Edvard, viņas vairs nevar dzīvot mūsu mājā.
Ņūmena meitas taču neizraka šo bedri.
Tava māsa un svainis viņas ir galīgi izlaiduši.
Viņas ir no Bruklinas.
Tas nav nekāds attaisnojums.
Es jūtos gluži kā tas kaķis -
iestigusi dziļā bedrē, bez izejas.
Varbūt pamēģiniet uzrakstīt joku pantu!
Edvard, mums jārunā.
Nē. Vēlāk, dārgā. Eju vērot putnus.
Nē, šī saruna nevar gaidīt.
Es tev saku - tās meitenes nav valdāmas.
Viņas nodedzinās māju, ja ļausim.
Jā, nu tad neļauj!
Tā, tagad mana uzmanība ir vajadzīga karaliskajam ķauķim.
Nē, tā ir vajadzīga man.
Vai varu kopā ar tevi vērot putnus?
Man jāizvēdina galva.
Brīnišķīga doma.
Man likās, ka ārsts teica neiet saulē.
Nē, ārsts bija šarlatāns.
Nāc, ejam!
Mani brāļi var izvilkt to kaķi.
Nabadziņš. Kā šo sauc?
Šķiet, tas ir Ķiņķēziņš.
Ak nē! Tas ir tas kodējs.
Kā tu domā: vai vecāki pamana, ka tu vienmēr esi manā istabā?
Nezinu. Vai mums jāuztraucas? Varbūt tas jāizbeidz.
-Nē. Tas ir forši. -Nē?
-Man patīk pārkāpt noteikumus. -Labi.
-Tas nedarbojas. -Jā.
Dod man brītiņu!
-Tas... Labi. -Jā.
-Tas nedara vispār neko. -Jā.
Varbūt tāpēc, ka mums tas nebūtu jādara.
Ko tu gribi teikt? Tev tas nepatīk?
Nē, patīk. Patīk pat par daudz.
Tam tā nevajadzētu būt. Tas ir absolūti nepiedienīgi.
-Jā. -Nē.
Es cenšos ievērot etiķeti.
Darīt to pieklājīgi.
Bet ik reizi, kad mēģinu tev noskūpstīt roku,
tu centies mani iegāzt gultā.
Nezinu. Patiesībā es sāku justies izmantots.
-Ko, lūdzu? -Jā.
Un man nepatīk, ka sievietes liek man tā justies.
It kā viņas gribētu tikai manu ķermeni.
Kādas sievietes?
Paga!
Vai tu runā par Lolu?
Ak Dievs!
Jau viņas vārds vien atsauc atmiņā salkano grima smaržu,
zirga pātagas plīkšķus un neķītros grūdienus no viņas...
-Viņas kā? -Viņas zirnekļa dejas.
Zirnekļa dejas?
Ak, viņa pat nebija mācījusies dejot. Viņa to pat neprata.
-Vai pastāstīsi man vēl par zirnekļa... -Nē. Klau...
es domāju - mēs ejam uz priekšu par ātru.
Tieši tāpēc es atgriezos. Te ir Jaunanglija, nevis Mežonīgie Rietumi.
Es nevaru...
Es nevaru vēlreiz saistīties ar tādu meiteni kā Lola.
Man tam vairs nav spēka.
Tāpēc es atgriezos pie tevis, Lavīnij.
Lai tu kļūtu par manu bērnu māti.
Neesam pat saderinājušies.
Nu velns!
Man ir kāda doma.
Skaties uz augšu!
Sarkanais tirānmušķērājs.
Zilais sīlis. Tur.
Kaut kur tur. Rau!
Ā, jā.
Nu, vai šis palīdz?
Kas palīdz?
Vai tu jūties labāk?
Nē.
Joprojām diezgan slikti.
Atkal pie vainas redze?
Jā. Jā, mana radošā redze.
Neko neredzu.
Man likās, tev nāk viens dzejolis pēc otra.
Jā. Nu, tie apstājās.
Kaut es varētu kā līdzēt, bet...
man nekad nav bijusi tāda redze.
Tur bija kardinālputns.
Lūk, kur apburošs putns!
Kur? Kāds?
Rau, tur! Tavs brālis.
Runājot par mizu, interesanti ir tas, ka...
Ā, hei! Tēt!
Nāc, iepazīstināšu!
Kas viņš ir?
Tēvs, šis ir Amerstas Dekoratīvo koku asociācijas īpašais viesis
misters Frederiks Lo Olmsteds.
Olmsteds.
Tēt, šis vīrs projektē
lielo parku Ņujorkas centrā.
Mister Olmsted, tas parks šķiet vienreizīgs. Kā jūs to nosauksiet?
Es domāju - Centrālparks.
Perfekti. Tas ir perfekti.
Nu, tas ir labi. Tas nav lieliski.
Uzminiet, ko vēl viņš projektē!
Ko?
Amerstas publisko ārtelpu.
Satriecoši!
Ej tu nost!
Iet nost?
Nē, labo cilvēk. Nē. Man drīzāk jādara pretējais.
Man jāiet arvien tuvāk.
Skatieties! Tā viņš strādā.
Redziet, es atbraucu uz kādu vietu un klausos.
Es nerunāju ar šo vietu,
bet ļauju tai runāt ar mani.
Un ko šī vieta saka?
Vēl neesmu saklausījis. Nupat atbraucu.
Jā.
Patiesībā mēs stāvam šai vietā jau stundu.
Un kas gan ir stunda?
Salīdzinot ar visumu, stunda nav nekas.
Nē, mums savi pulksteņi ir jāmet prom.
Dabai ir pašai savs laiks.
Man nu jāiet.
Viņš ir viens no interesantākajiem cilvēkiem, ko esmu saticis.
Radošs ģēnijs. Dekoratīvo koku asociācijas lielākais sasniegums.
Es iešu viņam līdzi.
Hei, pagaidi! Emīlij, ko tu dari?
Man šķiet, šis vīrs var man palīdzēt.
Man likās, ka es tev palīdzu.
Mister Olmsted!
Esmu nekam nederīgs tēvs.
Tēt, nesaki tā!
Esi uzaudzinājis trīs bērnus, un visi mēs esam izdevušies labi.
Ai! Nu beidz!
Jūs visi karājaties mata galā.
Nu mums ir divi jauni, par ko rūpēties.
Tu domā pusaudzes?
Jā.
Jā, Ņūmena meitas.
Viņas slikti uzvedas, un tava māte ir neapmierināta.
Nu, man ir ideja.
O, kāda?
Es viņas adoptēšu.
Ko tu teici?
Es labprāt viņas adoptētu.
Es viņām jūtu līdzi - tiešām! Un mums ir tik daudz vietas.
Mums augšstāvā ir bērnistaba.
Dažreiz māja šķiet tik vientulīga.
Esi par to drošs?
Tas ir mazākais, ko varu darīt.
Galu galā, viņu mantojums lielā mērā sedz mūsu mājas izmaksas.
Tiesa gan, un tas būtu liels atvieglojums tavai mātei.
Es tiešām to gribētu. Es viņas ņemšu.
Labi. Problēma atrisināta.
Urrā!
Nu man tikai tas jāpasaka Sū.
Man veidot parku ir tas pats, kas radīt gleznu vai lugu, vai dzejoli.
Dzejoli? Tiešām?
Nu, tur nav nekādas starpības.
Esmu mākslinieks. Sacerētājs.
Tikai mans audekls ir zeme un mani panti ir veidoti no dabiska materiāla.
Šis akmens, piemēram...
pauž pilnīgi pareizu vēsti.
Ak nē!
Kas par lietu?
Šis rožukrūms ir katastrofa.
Kas vainas rožukrūmam?
Sakiet godīgi!
Vai blakus šim rožukrūmam jūs varētu mierīgi sēdēt?
Varbūt.
Ar "varbūt" nepietiek.
Nē. Tam krūmam jāpazūd.
Vienu mirkli! Pagaidiet! Ļaujiet pamēģināt!
Sakiet...
vai jūs varētu sēdēt blakus šim krūmam... ar grāmatu
un justies pilnīgi pasargāta no pasaules uzmācības?
Vai jūs justos dziedināta no apdullinošās pilsētas dzīves pāridarījumiem?
Gaidīšu, cik ilgi vajadzēs.
Jāsaka godīgi - nē.
Krūmam jāpazūd.
Un ko jūs darāt, kad nezināt, ko darīt?
-Kad nezinu? -Jā.
Gaidu.
-Cik ilgi? -Tas ir jauks.
Cik ilgi vajag.
Mēnešus, gadus.
Jums gan ir liela pacietība!
Es veidoju mākslu, kas pastāvēs gadu simtiem.
Mani parki priecēs nākamās paaudzes.
Mani parki var izglābt pat demokrātiju, tāpēc...
to nedrīkst sasteigt.
Vai jūs kādreiz iestrēgstat?
Nē, to es nepieļauju.
Paskat tik!
Tie ir vieni no labākajiem Taxus baccata, ko esmu redzējis.
Taxus kas?
Šie dzīvžogi.
Bet vai tie plūst?
Vai tie nepiespiesti atritinās kā vilnis?
Vai tie liek sirdij dziedāt?
Amerika, brīvo cilvēku zeme,
kur visas šķiras var dzīvot kopā kā līdzīgas, kā viens vesels.
Nāciet! Noskaidrosim!
Kas?
Kas, pie...
Mans Dievs!
Esmu bedrē.
Ei!
Dieva dēļ!
Ei!
Esmu bedrē!
Vai spēj noticēt?
Sems raksta, ka nupat bijis viesībās Greitberingtonā,
kur lekciju lasījis frenologs.
Ā, tad jau taustīja viņa galvaskausa izciļņus.
Frenologi tagad ir modē.
Mums jāsper solis tālāk.
Es nevaru pieļaut, ka mani pārspēj viesības Masačūsetsas rietumos.
Un es pazīstu namamāti.
Tā sieviete pat neprastu uzrakstīt "frenologs".
Sū!
Te tu esi. Man ir lieliski jaunumi.
Kādi?
Klāra un Anna Ņūmenas, manas burvīgās mazās māsīcas,
nāks dzīvot pie mums - te, Evergrīnsā.
Vai tas nav brīnišķīgi?
Par ko tu runā?
Es runāju par mājas došanu šiem nabaga bērniem.
Var taču adoptēt māsīcas, vai ne?
Ostin, tu man pat nepajautāji.
Es viņas te negribu.
Bet, Sū, viņām nav, kur palikt.
Viņas ir bārenes. Bez pajumtes.
Tāpat kā tu, pirms kļuvi par Dikinsoni.
Tieši tas, pēc kā ilgojos!
Divi dzīvi un elpojoši atgādinājumi par manu briesmīgo pagātni.
Sū...
esi taču cilvēks!
Kāpēc tu viņas te gribi?
Tāpēc...
ka es gribu bērnu.
Ostin!
Es gribu bērnu, un es tev apsolīju, ka neprasīšu, lai viņš tev būtu.
Šī man ir iespēja
būt par tēvu šīm meitenēm un turēt solījumu tev.
Un man šķiet, ka tev pienāktos par to priecāties.
Nu, izklausās, ka tu esi izlēmis.
Tad jau viss nokārtots.
Tagad laikam būs labāk, ja iesi sagatavot bērnistabu.
O, svētī šo dienu
Palīgā!
Ei!
Mani sauc Edvards. Esmu bedrē.
Edvard?
Ei!
Edvard?
Tā esi tu, dārgā?
Sveiks!
Tu mani atradi. Paldies Dievam!
Esi iekritis bedrē!
Es zinu. Esmu bedrē. Nāc dabū mani ārā, Dieva dēļ!
Nu, izpalīdzi man, sieviete!
Ko tu dari? Nē.
Nu gan!
Labi, labi.
Ko tu izdarīji?
Piedod, bet tagad mēs izrunāsimies, Edvard,
patīk tev vai ne.
Tagad nav īstais laiks.
Tagad ir ideāls laiks. Nu reiz tu nevari no manis izvairīties.
Nē, es no tevis neizvairos, māt.
Edvard, es zvēru: ja tu vēlreiz nosauksi mani par māti,
es mūs abus apglabāšu šajā bedrē.
Ak kungs! Kas tev lēcies?
Es gribētu zināt, ko tu domā darīt ar Ņūmena meitām.
Tas ir nokārtots.
Es runāju ar Ostinu. Viņš meitenes ņems pie sevis.
-Tiešām? -Jā.
Redzi, es tevī klausos, kaut arī šķiet, ka ne.
Nu, man vajag, lai tu to vairāk izrādītu.
Runa ir par lopu skati, ja?
Es tev to atlīdzināšu.
Pagājušas trīs nedēļas, Edvard.
Esmu bijis aizņemts.
Esmu nogurusi no tā, ka esi aizņemts.
Mūsu bērni tagad ir izauguši.
Šis ir laiks, kad mums no jauna būtu jāatklāj
jaunības dienu kaisle.
To dienu, kad tā nebija tikai lopu skate.
Tie bija arī Ziemassvētki un Lieldienas.
Vai atceries, cik agrāk bijām dēkaini?
Toreiz, kad ieņēmām Lavīniju dienas vidū?
Vai toreiz, kad uzlikām gultai jaunu pārklāju un izlikāmies, ka esam viesnīcā?
Tu izskatījies skaista uz tā pārklāja.
Bet kāpēc mēs to vairs nedarām?
Nu, ko lai es saku?
Esam novecojuši.
Oho!
Neatceros, ka šie dzīvžogi būtu bijuši tik augsti.
Un tik gari.
Liekas, mēs varētu būt apmaldījušies.
Ā, labi. Labi. Es jau cerēju, ka tā būs.
Tiešām?
Jā. Bez apmaldīšanās jau nav jēgas.
Vai jums nepatīk apmaldīties?
Es nezinu.
Apmaldījusies es jūtos tagad, kad apsēžos rakstīt.
Vienīgais, ko redzu: uz mani raugās balta lapa.
Nu, tas neizklausās pēc apmaldīšanās.
Drīzāk izklausās, ka pārāk labi apzināties sevi un trokšņaino pasauli visapkārt.
Es runāju par to, ka esi tik ļoti uz kaut ko koncentrējies, ka tajā pazūdi.
Vairs nejūti laiku, vietu, cilvēkus.
Esi tikai tu un tava plūsma. Noteikti esat to piedzīvojusi.
Esmu.
Bet vairs ne.
Tad jums ir jāapmaldās. Pavisam jāapmaldās.
Nāciet! Iesim dziļāk!
Lola.
Lola Montesa.
Mans vārds ir Lavīnija, bet jūs...
varat saukt mani par Lolu.
Vienkārši sauciet par Lolu!
Es dejoju zirnekļa deju.
Nē!
LAVĪNIJA DIKENSENA VAI TU MANI PRECĒSI
Nu, ko teiksi, mazā?
-Esi sabojājis manu vecāku īpašumu. -Zinu.
Aizmirsu, ka meitenei jābūt pilnīgi apstulbotai ar traku joku,
lai viņa piekristu precībām.
Man tiešām likās, ka mani nolaupa.
Tātad izdevās.
Un tagad tu man nevari teikt nē.
Ne jau visu šo cilvēku priekšā.
Saki "jā"! Saki "jā"!
Kā tu vispār pierunāji viņus to darīt?
Esmu uzņēmējs.
-Labi. Bet es... -Labi?
Labi?
Labi! Viņa teica "labi"!
Tu padarīsi mani par laimīgāko vīrieti no visiem.
Džeina, vai tev pietrūkst vīra?
Ebij!
Tagad mēs laikam dzīvojam te.
Anna! Klāra!
Laipni lūgtas Evergrīnsā!
Paņemšu jūsu somas.
Vai esat izsalkušas? Ko varu darīt, lai jūs justos ērti?
Ja ko vajag, nāciet pie manis!
Foršais onkulis, brālēns, audžutētis, draudziņš.
Nu, vai esam pietiekami apmaldījušies?
Nezinu. Vai jūtat, ka atkal varat rakstīt?
Nē.
Pie vainas redaktors.
Iedevu viņam savu dzejoli,
un tagad šķiet, ka mana dzīve ir viņa rokās.
It kā es būtu margrietiņa un viņš - saule,
un bez viņa atzinības siltuma es nespētu augt.
Nu, tas nav labi.
Viedoklis ir kaut kas nepastāvīgs.
Tas briesmīgi novērš uzmanību no jūsu mākslas skaistuma.
Ak tā. Tad varbūt dzejoļus vispār nevajadzētu dot kādam lasīt.
Varbūt slava ir...
bīstama.
Iedomājieties: iedevu vienu dzejoli vienam cilvēkam un nu man ir radošā krīze.
Lasītāji nav būtiski.
Balva ir pats darbs, nevis uzslavas par to.
Kad sapratīsiet to, jūs sapratīsiet patieso meistarību.
Jums taisnība.
Zinu, ka jums taisnība, bet kā lai to izdara?
Vienkārši.
Neesiet margrietiņa un kļūstiet par sauli!
Hei, tu dzirdi?
Vairs neesmu tava margrietiņa.
Mister Olmsted?
Turi stingri!
Tā. Augšā un ārā, sieviete!
Beidz kliegt uz mani un stāvi stingri!
Es neko neredzu. Mana galva ir zem tavas kleitas.
Sen jau vajadzēja.
Ko tu teici?
-Jau gandrīz ir. Stum! -Jā.
Vienu kārtīgu stūmienu!
Tā.
Labi.
Em!
Tā, Em! Tagad padod man roku!
Uz kurieni tu?
Labi parunājām, Edvard.
Em!
Uz kurieni tu ej?
Ei!
Es esmu saule.
-Es esmu saule. -Emīlij! Te tu esi.
Mister Olmsted, tas esat jūs?
Sem! Mans Dievs!
Emīlij! Es tevi visur izmeklējos.
Tiešām?
Sem, es biju tā nobijusies.
Manu prātu bija pārņēmusi tikai viena doma:
vai tev patiks mans dzejolis?
Tev nav jābaidās.
Man tev ir lieliskas ziņas.
Tiešām?
Es izlasīju tavu dzejoli.
Un tas ir izcils.
Tas ir satriecošs.
Un es to publicēšu.
Es publicēšu tevi.
Mana margrietiņa!
Kas par lietu?
Tev būtu jāsmaida.
Es zinu.
Vienkārši es šodien biju galīgi apmaldījusies.
Tev nav jāuztraucas.
Kad tu būsi slavena un visa pasaule tevi redzēs,
tu nekad vairs neapmaldīsies.
Nu tā.
Labi, ka Megijai ir tik daudz brāļu,
citādi es nebūtu ticis no tās bedres ārā.
Žēl, ka viņi atnāca tik drīz.
Pēc manām domām, tu varēji tur pasēdēt vēl pāris stundu.
O, skat! Mūsu labākā meita.
Skaistā un saderinātā Lavīnija.
Vai jūs tiešām esat ar mieru, ka precos ar Šipu?
Viņš teica, ka jūs esot devuši atļauju, bet neesmu droša, ka viņš...
Mēs pilnīgi noteikti devām atļauju. Mums viņš liekas jauks puisis.
Vai ne, Edvard?
Viņam nav ne vainas.
Viņš ir žilbinošs, Vinnij.
Un tas bildinājums. Ak kungs!
Tik romantisks!
Kaut man tāds būtu bijis!
Es tev izteicu gluži jauku bildinājumu.
Jā, dārgais. Tu atsūtīji vēstuli,
kurā analizēji, cik sviesta es mēnesī patērētu, un tad teici:
"Ierosinu mums abiem kļūt par taupīgiem un prātīgiem dzīvesbiedriem."
Redzi, mīlestības valodas var būt atšķirīgas, Lavīnij.
Esmu tik priecīga par tevi, Vinnij.
Patiešām.
Rīt no rīta mēs izšķirosim kabatlakatus tavam pūram.
Es nezinu, vai gribu precēties.
Lavīnij! Man ir bijusi ļoti smaga diena.
Tu precēsies ar šo cilvēku, un viss. Arlabunakti!
Tie bērni mani nobeigs.
Tulkojusi Inguna Puķīte