PÄIKE
Mis viga, kullake?
Ma ei suuda kirjutada. - Jestas, mida mu kõrvad kuulma peavad.
Sestpeale, kui talle oma luuletuse andsin. - Kellele?
Hr Bowlesile.
Kahe nädala eest andsin üle.
Issand, kui kohutav väljend.
"Andsin üle", nagu andsin kontrolli talle.
Nagu oleks ta mu peremees.
Mõned lausa kaifivad seda.
Miks sa kirjutada ei saa?
Mis mõtet on midagi uut kirjutada, kui ta selle tagasi lükkab?
Kust sa tead, et ta tagasi lükkab?
Ma ei teagi. Ma ei tea midagi.
Ma ei tea, millal teada saan.
Issand, ma olen ummikus.
See oli tohutu viga. - Ta pole seda lihtsalt veel lugenud.
Tal on palju tööd. Küll ta jõuab.
Jah, selleks ajaks olen ma juba kutu.
Emily?
Emily, mis viga?
Su oigamist oli üles kuulda.
Ma olen tühi.
Kuivanud. Õõnes.
Kasutu kest.
Tal on kirjutamistõrge.
Seirab Päikest Karikakar
Maggie, kas ütlesid vendadele, et vajame uut käimlat?
Ei, proua.
Kuidas sa siis seda auku selgitad?
See on ilmselt meie uute noorte kostiliste töö.
Ma nägin neid eile tööriistakuuri juures.
Tüdrukud nüüd küll nii suurt auku ei kaevanud.
Te ei tea, milleks on tüdrukud võimelised.
Me ei saa neid oma majas hoida.
Newmani tüdrukud ei kaevanud seda auku.
Sinu õde ja õemees hellitasid nad ära. - Nad on tõesti Brooklynist.
See ei vabanda välja.
Ma tunnen ennast nagu see kassipoeg. Olen sügavas augus, kust pole väljapääsu.
Üritage limerik kirjutada.
Edward, me peame seda arutama.
Pärast. Lähen linde vaatlema. - Sellega ei saa oodata.
Tüdrukud on kontrollimatud. Miski ei keela neil maja maha põletada.
Keela siis neid.
Nüüd aga nõuab metssäälik mu tähelepanu. - Mina nõuan su tähelepanu.
Kas võin tulla linde vaatlema?
Mu pea on sassis.
Võrratu idee.
Arst käskis sul päikesepaistet vältida.
Ei, see arst oli soolapuhuja. Lähme.
Mu vennad võivad kassi välja tuua.
Vaeseke. Mis tema nimi on?
Minu arust on ta Nissunässu.
Oi ei. Tema kipub hammustama.
Kas mu vanemad märkavad, et sa oled alati mu toas?
Ei tea. Kas tuleks muretseda? Lõpetame ära.
Ei, see on kuum. Mulle meeldib reegleid rikkuda.
See ei tööta. - Jah.
Oota üks hetk.
See... - Hea küll.
See ei tee kohe üldse midagi. - Jah.
Äkki seepärast, et nii ei tohiks teha.
Mis mõttes? Kas sa ei naudi? - Ei, naudin küll. Liigagi palju naudin.
See ei tohiks nii olla. Me oleme sündsusetud.
Jah. - Ei.
Ma püüan etiketist kinni pidada.
Seda viisakalt teha.
Aga kui ma püüan su kätele suud anda, tahad sa mind voodisse tõugata.
Ma ei tea. Päris ausalt, sa justkui kasutad mind ära.
Vabandust? - Ma vihkan seda, kui naised nii teevad.
Nagu tahaksid nad mind ainult mu keha pärast.
Mis naised?
Oota.
Kas sa räägid Lolast?
Issand.
Tema nime kuuldes tunnen oma sõõrmetes tsirkusevärvi õlist lõhna,
kuulen ta ratsapiitsa plaksatust ja nurjatut tümpsutamist tema...
Mille? - Ämblikutantsu ajal.
Ämblikutantsu?
Ta polnud isegi tantsijaks õppinud, ei osanud samme.
Räägi mulle ämbliku... - Kuule.
Minu arust tegutseme me liiga kiiresti.
Ma ei naasnud seepärast. See on Uus-Inglismaa, mitte Metsik Lääs.
Ma ei saa.
Ma ei saa jälle Lola-suguse tüdruku orki lennata.
Ma ei peaks vastu.
Ma tulin sinu pärast tagasi, Lavinia.
Et sinust saaks mu laste ema.
Me pole isegi kihlatud.
Raisk.
Mulle tuli idee.
Vaata üles.
Rubiintikat.
Sininäär. Siin.
Vaata sinna. Seal ta on.
On jah.
Kas sellest on abi?
Mis abi? - Kas sa tunned ennast paremini?
Ei.
Ikka on päris paha tunne. - Kas jälle nägemise pärast?
Jah. Loomingulise nägemise pärast.
Ma ei näe midagi.
Luuletusi voolas ju küllusesarvest.
Jah, aga enam isegi ei nirise.
Ma tahaksin midagi teha, aga...
Minul pole sellist nägemist olnud.
Seal oli kardinal.
Seal on üks huvitav linnuke.
Kus? Milline? - Siin. Sinu vend.
Puukoor on naljakas, sest...
Hei, paps.
Ma tutvustan teid. - Kes see on?
Isa, see on Amhersti ilupuude seltsi erikülaline,
hr Frederick Law Olmsted.
Olmsted.
Isa, tema kavandab
New Yorgi keskele suurt parki.
Hr Olmsted, see park tuleb hämmastav. Ei tea, mis te sellele nimeks panete.
Ma kaalun nime "Central Park".
Oivaline. See on oivaline.
Hea nimi, aga mitte just parim.
Arvake ära, mida ta veel kavandab. - Mida?
Amhersti linna laadaplatsi.
Hämmastav.
Anna kannatust. - Anna kannatust?
Ei, kulla mees. Tegelikult on vastupidi.
Kannatus viis juba sihile.
Vaadake. See on tema tööstiil.
Kui ma kuskile tulen, siis hoian kõrvad lahti.
Ma ei kõnele kohaga.
Lasen kohal minuga kõneleda.
Ja mida see koht ütleb?
Ma pole veel jõudnud kuulatada.
Jah.
Me oleme tund aega ühes kohas seisnud.
Aga mis on üks tund?
Universumi mõõtkavas on tund tühisus.
Ei, me peame kõik kellad ära viskama. Loodus elab oma ajakava järgi.
Nüüd pean ma ringi uitama.
Ta on üks kõige huvitavamaid inimesi, keda ma tean.
Loominguline geenius. Ilupuude seltsil näkkas temaga.
Ma lähen temaga kaasa. - Oota. Emily, mida sa teed?
See mees võib mind aidata.
Arvasin, et mina aitan!
Hr Olmsted.
Ma olen kasutu isa.
Paps, ära räägi nii. Sa kasvatasid üles kolm last, kes on igati korralikud.
Päh. Jäta see jutt.
Te ripute niidikarva otsas.
Ja nüüd on kaks uut kaela peal.
Need tiinekad.
Jah. Newmani tüdrukud.
Sinu ema pole nende ulakustega rahul.
Noh, minul on üks idee.
Ohoo. Milline?
Mina lapsendan nad.
Mida? - Tore oleks nad lapsendada.
Ma tunnen neile südamest kaasa ja meil on nii palju ruumi.
Ülakorrusel on lastetuba.
Majas on vahel nii üksildane olla.
Oled kindel?
Vähemasti seda saan ma teha.
Nende pärandusega saab meie maja kinni makstud.
Tõsi. See oleks ka sinu emale suureks kergenduseks.
See oleks parim. Ma võtan nad enda juurde.
Hea küll. Probleem lahendatud.
Hurraa.
Nüüd pean veel Suele ütlema.
Minu arust on pargi rajamine nagu maali, näidendi või luuletuse loomine.
Luuletuse? Tõesti?
Mitte mingisugust vahet pole.
Ma olen kunstnik. Looja.
Lihtsalt minu lõuendiks on maa ja värsid on looduslikest materjalidest.
See kivi näiteks...
on täpselt õige sõnum.
Oo ei!
Mis on?
See roosipõõsas on katastroof.
Mis sellel roosipõõsal viga on?
Vastake mulle ausalt.
Kas selle roosipõõsa kõrval on võimalik rahus istuda?
Võibolla.
Sellest ei piisa.
Ei. Põõsas tuleb välja juurida.
Oodake korraks. Las ma proovin.
Öelge...
kas selle põõsa kõrval saab istuda... raamat käes,
ja ennast maailmast segamatult tunda?
Kas te tunneksite, et taastute kurdistava linnaelu pealetükkivusest?
Ootan nii kaua, kui vaja.
Ausalt öeldes ei.
Hüvasti, põõsas.
Mida te teete, kui ei tea, mida teha?
Kui ma ei tea? - Jah.
Ootan.
Kui kaua? - See on ilus.
Nii kaua, kui vaja.
Kuid, aastaid.
Te olete nii kannatlik.
Minu kunst püsib sajandeid.
Mu parke naudivad tulevased põlved.
Minu pargid suudavad demokraatia päästa.
Kiirustada ei saa.
Kas jääte vahel jänni?
Ei, ma keeldun.
Vaadake seda.
See Taxus baccata on üks ilusamaid, mida näinud olen.
Mis Taxus?
Need hekid.
Aga kas nad voogavad?
Kas nad rulluvad vabalt lahti nagu lainehari?
Kas panevad südame lõõritama?
Ameerika, vabade maa,
kus kõik klassid on võrdsed ja hoiavad ühte.
Lähme vaatame lähemalt.
Mida?
Mis asja?
Issand.
Ma olen augus.
Halloo!
Halloo?
Jumala eest.
Halloo!
Ma olen augus!
Uskumatu.
Sam kirjutas, et ta käis Great Barringtoni salongis,
kus frenoloog neile loengu andis.
Nad katsusid mügaraid tema peas.
Frenoloogid on praegu popid.
Me peame taset tõstma.
Ma ei saa kahvatuda mingi Lääne-Massachusettsi salongi ees.
Ma tunnen võõrustajat. See naine ei tea isegi "frenoloogi" õigekirja.
Sue!
Seal sa oledki. Hämmastav uudis.
Mis on?
Clara ja Anna Newman, minu imearmsad nõod,
kolivad meie juurde elama. Siia Evergreensi.
Kas pole imeline?
Mis jutt see on?
Ma tahan neile vaestele lastele kodu pakkuda.
Nõbusid saab ju lapsendada? - Austin, sa pole minult küsinudki.
Ma ei taha neid siia. - Aga neil pole kuskile minna.
Nad on kodutud orvud.
Nagu sina enne Dickinsoniks saamist.
Seda ma just tahtsingi. Kahte elusat meenutust minu hirmsast minevikust.
Sue...
ole helde.
Miks sina neid siia tahad?
Sest...
Ma tahan last.
Austin.
Ma tahan last, aga lubasin sulle, et ei palu sinul last saada.
See oleks võimalus tüdrukute isaks hakata ja sulle antud sõna pidada.
Sa peaksid ka ise elevil olema.
Tundub, et sa oled otsustanud.
Asi on klaar.
Eks mine lastetuba valmis sättima.
Oo õnnistud päev
Appi!
Halloo?
Minu nimi on Edward, ma olen augus.
Edward?
Halloo!
Halloo?
Edward? - Kas sina oled, kullake?
Tere.
Sa leidsid mu üles. Jumal tänatud.
Sa kukkusid auku!
Ma tean, et olen augus. Tule aita mind välja, jumala eest.
Aita mind välja, naine.
Mida sa teed? Ei.
Lõpeta.
Olgu.
Mida sa tegid?
Vabandust, aga me hakkame nüüd asju arutama, Edward, tahad või ei.
Praegu pole hea aeg.
Praegu on parim aeg, sest sa ei saa minu eest põigelda.
Ma ei põikle sinu eest, ema.
Edward, kui sa mind veel üks kord emaks kutsud,
tõmban ma meile mõlemale mulla peale.
Taevake. Mis sul viga on?
Ma tahaksin teada, mida sa Newmani tüdrukutega ette võtad.
Asi on klaar.
Ma rääkisin Austiniga. Ta võtab nad enda juurde.
Tõsi ka või? - Jah.
Ma siiski kuulan sind, kuigi vahel tundub, et mitte.
Siis näita seda paremini välja.
Asi on väljanäituses, eks?
Ma heastan selle sulle.
Kolm nädalat on möödas, Edward.
Mul on kiire olnud. - Mul on sinu kiirustamisest kõrini.
Meie lapsed said täiskasvanuks.
Me peaksime nüüd noorusaja kirgi taasavastama.
Aegu, kui see ei juhtunud ainult väljanäitusega.
Jõulude ajal ja lihavõtetel ka.
Kas mäletad, kuidas seiklesime?
Kuidas me Lavinia päise päeva ajal hakkama panime?
Või kui me voodisse uue teki panime ja mängisime, et oleme hotellis?
Sa olid selle teki peal ilus.
Miks me seda enam ei tee?
Mida siin öelda?
Me jäime vanaks.
Vau.
Ma ei mäletanud, et hekid on nii kõrged.
Ja nii pikad.
Me eksisime vist ära.
Tore. Ma lootsingi, et see juhtub.
Tõesti?
Jah. Äraeksimist ongi vaja.
Kas teile ei meeldi ekselda?
Ma ei tea.
Eksinud olen ma nüüd, kui kirjutada üritan.
Vaatan ainult tühja paberilehega tõtt.
See ei kõla eksimise moodi.
See kõlab iseenda ja lärmaka maailma teadvustamise moodi.
Ma pean silmas säärast keskendumist, et kaod sellesse.
Kaob aja-, ruumi- ja inimeste taju.
Oled oma protsessis. Kindlasti olete seda kogenud.
Olen.
Aga enam mitte.
Siis peate lootusetult ära eksima.
Lähme sügavamale.
Lola.
Lola Montez.
Mina olen Lavinia, aga sina...
kutsu mind Lolaks.
Kutsu mind Lolaks.
Ma teen ämblikutantsu...
Ei!
LAVINIA DICKENSEN ABIELLU MINUGA
Mis arvad, tips?
Sa rüvetasid mu vanemate hoonet. - Ma tean.
Unustasin, et abiellumiseks tuleb tüdrukut metsiku vembuga täielikult üllatada.
Ma arvasin, et mind röövitakse.
See õnnestus.
Sa ei suuda mulle ära öelda.
Mitte kõigi nende inimeste ees.
Ütle jah. Ütle jah.
Kuidas sa panid nad kõik seda tegema?
Ma olen ärimees.
Olgu, aga ma... - Olgu?
Olgu?
Ta ütles olgu!
Sa teed minust kõige õnnelikuma mehe.
Jane, kas sa igatsed oma abikaasat? - Abby.
Tundub, et elame nüüd siin.
Anna. Clara.
Tere tulemast Evergreensi.
Ma võtan teie kotid.
Kas te süüa tahate? Kuidas teil olemine mugavaks teha?
Kui te midagi vajate, küsige minult.
Ma olen ju teie lahe onu, nõbu, kasuisa, semu.
Kas eksisime juba piisavalt ära?
Ma ei tea. Kas te suudate jälle kirjutada?
Ei.
Asi on toimetajas.
Ma andsin talle oma luuletuse ja nüüd hoiab ta minu elu oma käte vahel.
Mina olen karikakar, tema on päike
ja tema heakskiidu paisteta ei suuda ma kasvada.
See pole küll hea.
Arvamus on alati heitlik.
See on koletu asi, mis ei lase näha sinu kunsti ilu.
Olgu. Siis peaksin ma üleüldse publikut vältima.
Võibolla kuulsus ongi...
ohtlik.
Ma andsin ühe oma luuletuse ühele mehele ja nüüd on mul kirjutamistõrge.
Publik pole oluline.
Anne on töö ise, mitte selle eest pälvitud kiitus.
Seda mõistes saad aru, mis on meisterlikkus.
Teil on õigus.
Aga kuidas ma seda teen?
Lihtne.
Ärge olge karikakar, hakake päikeseks.
Kuulsid?
Ma pole enam su karikakar.
Hr Olmsted?
Ole paigal.
Hea küll. Roni välja, naine.
Ära karju mu peale ja ole paigal.
Ma ei näe midagi! Mu pea on su kleidi all!
Viimaks ometi.
Mida?
Kohe saan. Upita. Tõuka korralikult.
Olgu.
Em.
Em, siruta mulle käsi.
Kuhu sa lähed? - Oli hea rääkida, Edward.
Em!
Kuhu sa lähed?
Kuule!
Ma olen päike.
Olen päike. - Emily! Seal sa oledki.
Hr Olmsted, kas see olete teie?
Sam. Issand jumal.
Emily, ma otsisin sind igalt poolt.
Tõesti?
Sam, mul hakkas hirm.
Terve mu aju vallutas üksainus mõte, kas mu luuletus meeldib sulle.
Pole vaja karta.
Mul on sulle hea uudis.
Tõesti?
Ma lugesin su luuletust.
See on hiilgav.
Uskumatu.
Ma avaldan selle.
Ma avaldan sinu.
Oma väikese karikakra.
Mis viga?
Sa peaksid naeratama.
Ma tean.
Ma olin täna nii eksiteel.
Pole vaja muretseda.
Kui sa kuulsaks saad ja terve maailm sind näeb,
ei eksi sa enam mitte kunagi ära.
Ei, tule nüüd.
Hea, et Maggiel on nii palju vendi, või ma polekski august välja saanud.
Kahju, et nad nii ruttu tulid. Sa võinuks veel mõneks tunniks auku jääda.
Näe, meie parem tütar.
Kaunis ja kihlunud Lavinia.
Kas teile tõesti meeldiks, kui ma Shipiga abiellun?
Ta ütles, et sai teilt loa, aga ma ei tea, mida ta...
Muidugi andsime loa. Meie arust on ta tore mees.
Eks ole, Edward?
Pole tal viga.
Ta on nii nägus, Vinnie.
Ja tema ettepanek. Taevake.
Kui romantiline.
Ka minu kätt oleks keegi võinud nii paluda.
Ma tegin hea abieluettepaneku. - Jah, sa kirjutasid mulle,
analüüsisid minu igakuist võikulu ja lisasid:
"Minu hinnangul oleksime kokkuhoidlikud ja arukad kaaslased."
Armastuse keelel on palju varjundeid, Lavinia.
Mul on sinu üle nii hea meel, Vinnie.
Siiralt.
Hommikul hakkame su veimevaka jaoks taskurätikuid valima.
Ma ei tea, kas tahan abielluda.
Lavinia, mul oli väga raske päev.
Sa abiellud selle mehega ja jutul lõpp. Head ööd.
Need lapsed viivad mu hauda.
Tõlkinud Janno Buschmann