PAN E. DICKINSON
SLUNCE
Co se děje, drahoušku?
Nemůžu psát.
A hrome. Nečekala jsem, že to od vás někdy uslyším.
- Od chvíle, co jsem mu dala svou báseň. - Komu?
Panu Bowlesovi.
Před dvěma týdny jsem se podrobila.
Hrozné slovo, co?
„Podrobení se.“ Jako by mě ovládal.
Jako nějaký můj pán.
Některým lidem se to líbí.
Ale nic. Proč nemůžete psát?
Jaký má smysl napsat další báseň, když tuhle odmítne?
Jak víte, že ji odmítne?
Nevím.
Nevím nic.
Nevím, kdy budu něco vědět.
Bože, můj život se zasekl.
Udělala jsem velkou chybu.
Určitě si ji ještě nepřečetl.
Je to vytížený muž. Přečte si ji.
Jo, do té doby se scvrknu a umřu.
Emily?
Emily, co se děje?
Slyším tě fňukat až seshora.
Jsem prázdná.
Vyschlá. Ztracená.
Zbytečná skořápka.
Má spisovatelský blok.
Dickinsonová
CHUDOBKA ZA SLUNCEM SE OTÁČÍ
Řekla jsi bratrům, že potřebujeme další latrínu?
Ne, madam.
Tak co má znamenat tahle jáma?
Myslím, že to mají na svědomí naši noví hosté.
Včera se ty dvě potloukaly kolem kůlny.
Tuhle jámu přece nemohly vykopat. Je obrovská.
Nevíte, čeho jsou mladé dívky schopné.
Edwarde, nemůžeme je u nás nechat.
Newmanovy dcery tuhle jámu nevykopaly.
Tvoje sestra se švagrem je strašně rozmazlili.
Jsou z Brooklynu.
To je neomlouvá.
Připadám si jako to kotě,
uvízlo v hluboké jámě a nemůže ven.
Co kdybyste napsala říkanku?
- Musíme si promluvit. - Později. Jdu pozorovat ptáky.
Ne, tohle nepočká.
Ty holky jsou nezvladatelné.
- Podpálí nám dům, když to dopustíme. - Tak to nedopusť.
Teď si mou pozornost žádá lesňáček žlutokorunkatý.
- Já vyžaduji tvou pozornost. - Můžu jít s tebou?
- Musím si pročistit hlavu. - Báječný nápad.
- Doktor říkal, že se máš vyhýbat slunci. - Je to šarlatán.
Pojď.
Moji bratři to kotě vytáhnou.
Chudinka. Jak se jmenuje?
To bude asi Šmudlík.
Ale ne. Ten kouše.
Myslíš, že si naši všimli, že jsi často u mě?
Nevím. Máme se začít bát? Měli bychom přestat.
- Ne. Je to sexy. - Ne?
- Ráda porušuji pravidla. - Fajn.
- Nereaguje. - Jo.
Dej mi chvilku.
- To nic. - Dobře.
- Nezabírá to. - Jo.
Asi bychom to neměli dělat.
- Co tím myslíš? Nelíbí se ti to? - Ne, líbí. Až moc.
Takhle by to být nemělo. Je to nevhodné.
- Jo. - Ne.
Snažím se držet etikety.
Chovat se slušně.
Ale kdykoli tě chci políbit na ruku, táhneš mě do postele.
Nevím. Začínám si připadat trochu zneužitý.
- Prosím? - Jo.
Nesnáším, když se tak kvůli ženám cítím. Jako by chtěly jen mé tělo.
Jaké ženy?
Počkej.
Mluvíš o Lole?
Ach bože.
Stačí slyšet její jméno a vybaví se mi zápach cirkusového nátěru,
prásknutí biče a ten její hříšný...
- Co? - Její pavoučí tanec.
Pavoučí tanec?
A to ani nebyla zkušená tanečnice.
- Pověz mi víc... - Ne. Poslouchej mě.
Myslím, že na to jdeme moc rychle.
Kvůli tomu tu nejsem. Tohle je Nová Anglie, ne Divoký západ.
Nemůžu...
Nemůžu se znovu zamilovat do dívky, jako byla Lola.
Prostě na to nemám.
Proto jsem se vrátil k tobě.
Abys byla matkou mých dětí.
Nejsme ani zasnoubeni.
Kruci.
Mám nápad.
Podívej se nahoru.
Tyranovec rubínový.
Sojka chocholatá. Tady.
Podívej se tamhle. Tam je.
Ano.
Pomáhá to?
Čemu?
Už je ti lépe?
Ne.
- Pořád je to špatné. - Zase problémy s viděním?
Jo. S mou kreativitou.
Nic nevidím.
Já myslel, že se básně jen hrnou.
Přestalo to.
Kéž bych ti mohl nějak pomoct, ale...
Já nikdy takový talent neměl.
Tamhle byl kardinál červený.
- To je ale fascinující pták. - Kde? Který?
Tady. Tvůj bratr.
Na kůře je zvláštní, že...
Ahoj. Tati.
Představím vás.
Kdo je to?
Otče, tohle je vzácný host amherstského Sdružení pro okrasné stromy.
Pan Frederick Law Olmsted.
Olmsted.
To je projektant toho velkého parku uprostřed New Yorku.
Pane Olmstede, ten park zní úžasně. Zajímalo by mě, jak ho nazvete.
Nejspíš „Central Park“.
Perfektní. To je perfektní.
No, je to dobré. Ujde to.
Víte, co ještě projektuje?
Co?
Amherstskou zahradu.
Úžasné.
Ale jděte!
Mám odejít?
Ne, vážený pane. Právě naopak.
Musím tu zůstat a soustředit se.
Sledujte. To je jeho styl práce.
Když přijedu na místo, poslouchám.
Nepromlouvám k němu. To místo promlouvá ke mně.
A co vám říká?
Ještě se neozvalo. Jsem tu krátce.
Aha.
Vlastně už tu stojíme hodinu.
A co je hodina?
V nezměrnosti vesmíru je hodina zanedbatelná.
Ne, hodinky musíme zahodit.
Příroda má svůj vlastní čas.
Teď musím jít.
Zajímavějšího člověka jsem ještě nepoznal.
Kreativní génius. Přínos pro Sdružení pro okrasné stromy.
Jdu s ním.
Počkej. Emily, co to děláš?
- Mohl by mi pomoct. - Já myslel, že ti pomáhám já.
Pane Olmstede.
Jsem otec k ničemu.
Tati, to neříkej.
Vychoval jsi tři děti a všichni si vedeme dobře.
No tak.
Kýve se pod vámi židle.
A teď se máme starat o další dvě.
- Myslíš ty puberťačky. - Ano.
Newmanovy dcery.
Zlobí a tvoje matka z toho nemá radost.
Mám nápad.
Jaký?
Adoptuji je.
Cože?
Rád je adoptuji.
Je mi jich líto a máme tu spoustu místa.
Nahoře je dětský pokoj.
Občas mi ten dům přijde opuštěný.
Jsi si tím jistý?
To je to nejmenší.
Chci říct, jejich dědictví nám v podstatě splatí náš dům.
To je pravda a pro tvou matku by to byla úleva.
To bych moc rád. Vezmu si je.
Dobře. Problém vyřešen.
Hurá.
Jen to musím říct Sue.
Navrhování parku je pro mě jako vytváření obrazu, hry nebo básně.
Básně? Opravdu?
Není v tom žádný rozdíl.
Jsem umělec. Skladatel.
Mým plátnem je půda a mé verše tvoří přírodní materiály.
Například tento kámen...
Je to přesně to, co chci vyjádřit.
Ale ne!
Co se děje?
Ten růžový keř je hrozný.
Co je s ním?
Povězte mi upřímně.
Dodával by vám pocit klidu?
Možná.
Možná nestačí.
Ne. Ten keř musí pryč.
Počkejte. Zkusím to.
Povězte mi...
...seděla byste vedle toho keře s knihou
a cítila se zcela nerušena okolním světem?
Pomohl by vám zotavit se z utrpení našeho utlačujícího městského života?
Klidně počkám.
Upřímně, ne.
Ten keř musí pryč.
Co děláte, když si nevíte rady?
- Když nevím? - Ano.
Čekám.
- Jak dlouho? - To je hezké.
Jak dlouho je třeba.
Měsíce, roky.
Máte velkou trpělivost.
Mé parky tu zůstanou po staletí. Bude je obdivovat mnoho generací.
Mé parky mohou zachránit demokracii, takže...
...to nemohu uspěchat.
Míváte někdy blok?
Ne, to odmítám.
Podívejte na to.
Krásnější Taxus baccata jsem ještě neviděl.
Taxus co?
Tyto živé ploty.
Jsou plynulé?
Rozprostírají se nenásilně jako hřeben mořské vlny?
Rozezpívají vám srdce?
Amerika, země svobody,
kde jsou si všechny společenské vrstvy rovny.
Pojďte. Zjistíme to.
Co?
Co...
Ach bože.
Jsem v jámě.
Haló!
Haló?
Prokrista.
Haló!
Jsem v jámě!
Věřila bys tomu?
Sam píše, že byl na večírku v Great Barringtonu,
kde přednášel frenolog.
Takže zkoumali jeho hrbolky.
Frenologové jsou teď v kurzu.
Potřebujeme něco nového.
Přece mě nepřekoná nějaký večírek v západním Massachusetts.
Tu hostitelku znám.
Ta ženská by slovo „frenolog“ ani nevyhláskovala.
Sue!
Tady jsi. Mám úžasnou zprávu.
Jakou?
Clara a Anna Newmanovy, mé roztomilé sestřenice,
s námi budou bydlet. Tady, v Evergreens.
Není to báječné?
O čem to mluvíš?
Chci těm ubohým dívkám vytvořit domov.
- Můžu adoptovat sestřenice, ne? - Ani ses mě nezeptal.
Já je tu nechci.
Ale nemají kam jít. Jsou to sirotci. Bez domova.
- Jako ty, než ses stala Dickinsonovou. - Přesně to chci.
Dvě živé, dýchající připomínky mé strašné minulosti.
Sue...
...měj slitování.
Proč je tu chceš?
Protože...
...chci dítě.
Austine.
Chci dítě a slíbil jsem ti, že ho po tobě nikdy nebudu žádat.
Tohle je příležitost
být těm dívkám otcem a dodržet můj slib.
Myslím, že bys z toho měla mít radost.
Zdá se, že už ses rozhodl.
Takže je to vyřešeno.
Asi bys měla připravit dětský pokoj.
Och, požehnaný den
Pomoc!
Haló?
Jmenuji se Edward. Jsem v jámě.
Edwarde?
Haló!
Haló?
Edwarde?
Jsi to ty, drahá?
Ahoj.
Našla jsi mě. Díkybohu.
Spadl jsi do jámy!
Já vím. Jsem v jámě. Dostaň mě odsud, prokrista.
Tak mi pomoz, ženská.
Co to děláš? Ne.
No tak.
Dobře.
Cos to udělala?
Promiň, ale promluvíme si teď, ať se ti to líbí, nebo ne.
Teď není vhodná chvíle.
Je perfektní. Pro jednou se mi nemůžeš vyhnout.
Nikdy se ti nevyhýbám, matko.
Přísahám, že jestli mě znovu nazveš matkou,
oba nás tu pohřbím.
Proboha. Co to s tebou je?
Chci vědět, co máš v plánu s Newmanovými holkami.
Už je to vyřešené.
Mluvil jsem s Austinem. Vezme si je k sobě.
- Vážně? - Ano.
Vidíš? Poslouchám tě, i když to tak možná nevypadá.
Jen to víc dávej najevo.
Jde ti o tu výstavu, že ano?
Já ti to vynahradím.
Už jsou to tři týdny.
Mám moc práce.
Já už toho mám dost.
Naše děti už jsou dospělé.
Tohle je doba, kdy máme znovuobjevovat vášnivé dny našeho mládí.
Kdy jsme to nedělali jen o výstavě.
Ale i o Vánocích a Velikonocích.
Bývali jsme podnikaví. Pamatuješ?
Jak jsme počali Lavinii za bílého dne?
Jak jsme na postel dali nový přehoz a předstírali, že jsme v hotelu?
Vypadala jsi na něm krásně.
Proč už takové věci neděláme?
Co na to říct?
Zestárli jsme.
Páni.
Ten plot mi nepřipadal tak vysoký.
Ani tak dlouhý.
Asi jsme se ztratili.
To je dobře. Doufal jsem v to.
Opravdu?
Jo. O to přesně jde, ztratit se.
Nejste ráda ztracená?
Nevím.
Ztracená se teď cítím při psaní.
Vidím před sebou jen prázdný papír.
To neznamená, že jste ztracená.
Spíš si příliš uvědomujete sama sebe a hlučný svět kolem vás.
Mám na mysli to, že se na něco tolik soustředíte, až s tím splynete.
Ztratíte pojem o čase, prostoru a lidech.
Vnímáte jen své myšlenky. Určitě jste to už zažila?
Ano.
Ale teď už ne.
Pak se musíte ztratit. Úplně ztratit.
Pojďte. Jdeme dál.
Lola.
Lola Montezová.
Jmenuji se Lavinia, ale vy...
...mi můžete říkat Lolo.
Říkejte mi Lolo.
Dělám pavoučí tanec...
Ne!
LAVINIE DICKENSENOVÁ, VEZMEŠ SI MĚ?
Co ty na to, zlato?
- Poničil jsi majetek mých rodičů. - Já vím.
Zapomněl jsem, že dívku musíš překvapit něčím bláznivým,
aby si tě vzala.
Vážně jsem si myslela, že je to únos.
Takže to vyšlo.
A teď mě nemůžeš odmítnout.
Tedy, ne před všemi těmi lidmi.
Řekni „ano“.
Jak jsi je k tomu přemluvil?
Jsem obchodník.
- Dobře. Ale... - Dobře?
Dobře?
Dobře! Řekla „dobře“!
Uděláš mě nejšťastnějším mužem na světě.
Jane, chybí ti manžel?
Abby.
Asi teď bydlíme tady.
Anno. Claro.
Vítejte v Evergreens.
Vezmu vám zavazadla.
Máte hlad? Co mám udělat, abyste se tu cítily dobře?
Můžete za mnou s čímkoli přijít.
Za skvělým strýčkem, bratrancem, nevlastním otcem, kamarádem.
Už jsme dost ztracení?
Nevím. Máte pocit, že zase můžete psát?
Ne.
To ten šéfredaktor. Dala jsem mu svou báseň.
Jako by držel můj život ve svých rukou.
Jako bych já byla chudobka a on slunce a bez jeho svolení nemohu vykvést.
To není dobré.
Názor je vrtkavá věc.
Je to hrozné rozptýlení od krásy vašeho řemesla.
Dobře. Možná bych neměla mít žádné publikum.
Možná je sláva...
...nebezpečná.
Dala jsem jednu báseň jednomu člověku, a teď mám spisovatelský blok.
Publikum není důležité.
Dar je samotné dílo, ne chvála, které se vám za něj dostane.
Až tohle pochopíte, pochopíte skutečný talent.
Máte pravdu.
Já vím, ale jak to udělám?
Je to jednoduché.
Nebuďte chudobka a buďte sluncem.
Hej, slyšíš to?
Už nejsem tvoje chudobka.
Pane Olmstede?
Drž.
Dobře. Nahoru a ven, ženská.
Přestaň na mě křičet a drž.
Nic nevidím! Hlavu mám pod tvými šaty.
Už bylo načase.
Co jsi říkala?
- Zatlač. - Dobře.
Pořádně zatlač.
Dobře.
Em.
Fajn. Em. Teď mi podej ruku.
Kam jdeš?
Fajn jsme si popovídali.
Em!
Kam to jdeš?
Hej!
Jsem slunce.
- Jsem slunce. - Emily! Tady jste.
Pane Olmstede, jste to vy?
Same. Můj bože.
Emily. Všude vás hledám.
Vážně?
Same. Tolik jsem se bála.
Jako by můj mozek ovládala jediná myšlenka na to,
zda se vám moje báseň bude líbit.
Nemusíte mít strach.
Mám skvělou zprávu.
Opravdu?
Četl jsem vaši báseň.
A je brilantní.
Je úžasná.
A vydám ji.
Vydám vaši báseň.
Moje malá chudobko.
Co se děje?
Měla byste se usmívat.
Já vím.
Jen jsem dnes byla... strašně ztracená.
Nemusíte si dělat obavy.
Až budete slavná a uvidí vás celý svět...
...už se nikdy neztratíte.
Ne, podívejte.
Ještěže má Maggie tolik bratrů, jinak bych se z té jámy nedostal.
Škoda, že přišli tak brzy. Mohl jsi tam ještě pár hodin zůstat.
Podívej. Naše lepší dcera.
Krásná a zasnoubená Lavinia.
Vážně vám nevadí, že se vdám za Shipa?
Říkal, že jste mu požehnali, ale nejsem si jistá, že...
Rozhodně jsme mu požehnali. Je to skvělý muž.
Viď, Edwarde?
Je ucházející.
Je okouzlující, Vinnie.
A ta žádost o ruku. Páni.
Taková romantika.
Kéž by pro mě někdo něco takového udělal.
Moje žádost o ruku byla hezká.
Ano. Napsal jsi mi,
kolik bych za měsíc spotřebovala másla, a pak jsi řekl:
„My dva bychom byli skromný a rozumný pár.“
Každý lásku vyjadřuje jinak, Lavinie.
Moc ti to přeji, Vinnie.
Vážně.
A zítra ráno vybereme kapesníčky do tvé výbavy.
Nevím, jestli se chci vdávat.
Lavinie. Mám za sebou náročný den.
Toho muže si vezmeš a tečka. Dobrou noc.
Ty děti mě přivedou do hrobu.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová