Tā ir uzcēlusies.
Ak kungs! Cik tā sver?
Deviņus kilogramus.
-Tā ir milzīga. -Paldies.
Pagaršo!
Nē! Nē, nedrīkst.
Emīlij, tiesneši noņems punktus, ja tā jau būs ēsta.
Tieši tāpēc izcepu divas. Otra ir pie Megijas virtuvē.
Gandrīz sarāvu muguru, ceļot to uz galda.
Šajā kūku konkursā es uz nejaušību nepaļaušos.
Pirms gada tā bija izgāšanās.
Tu paliki otrā.
Jā, tieši tā.
Tas nedrīkst atkārtoties, saproti?
Šoreiz es uzvarēšu.
Tagad jums visiem jāpagaršo un godīgi jānovērtē.
Garšo pēc grādīgā.
Jā, es to mēnesi turēju brendijā.
Sajūtu žāvētu augļu noti.
Tie būs tie divi kilogrami rozīņu.
Tā ir mazliet olaina.
Ko tu gribi teikt?
Ka tur var sajust olas.
Vai tas ir slikti?
Nē, nē.
-Mīļā, tava kūka ir perfekta. -Tā ir perfekta.
Perfekta.
Nu labi!
Šī pilsēta dabūs no manis miklu, lipīgu un garšvielām bagātu spērienu pa pakaļu.
DIKINSONE
IR SLAVA ĒDIENS MAINĪGS
Tu ēd tik skaļi!
Tavas mammas cepumi ir satriecoši.
Paldies, mister Šiplij.
Tava mamma ir īsts paraugs.
Man jāsaka: tas, ka esat pie mums, ir vēl patīkamāk, nekā biju domājusi.
Jūs labi iederaties ģimenē.
Man arī tā šķiet.
Beidzot lielā diena ir klāt!
Laiks Amerstas lopu skatei!
Jūs vēl brokastojat?
Aiziet! Visi jau ir pie lopiem.
Jāiet arī mūū-ms.
Govju joks.
-Ostin, uz pāris vārdiem manā kabinetā! -Tēt, ir sestdiena.
Un mums ir lietas, kas jānokārto.
Ā, Megij!
Es tikai gribēju pateikt, ka vari ņemt brīvu vakaru.
Paldies, kundze.
Cik jauki, ka pamanījāt manas muguras sāpes.
Nepamanīju.
Šodien ir Amerstas lopu skate.
Tas nozīmē, ka mums ar Edvardu būs īpašs vakars.
Ko, lūdzu?
Redzi, katru gadu naktī pēc lopu skates mums ar Edvardu ir...
randiņš.
Tad jau labi.
Lopu skate viņu ļoti uzbudina.
Esmu dzirdējusi diezgan, kundze.
Reizi gadā.
Kā pēc pulksteņa.
Lūdzu, iztiksim bez detaļām!
Tā kā tu esi mans partneris šajā juristu birojā
un pieaudzis vīrs, kam jāpārvalda sava māja,
es pieņemu, ka tu pārzini ģimenes budžetu.
-Protams. -Nu, tādā gadījumā tev jāzina,
ka mums ir izveidojušies ievērojami parādi.
Tā ir?
Tā ir.
Jā, tos radīja ieguldījumi dzelzceļā un akciju tirgus nelaimes,
nemaz nerunājot par to, kas ielikts tavas mājas celtniecībā.
Ko es tev atdošu.
Jā, zinu, mīļo zēn. Tā esi apņēmies,
bet, šķiet, tā diena attālinās arvien vairāk.
Un, kas attiecas uz tavas sievas plašo vērienu...
Sū patīk tērēt naudu.
Par to nav šaubu.
Viņai agrāk nav bijusi tāda iespēja.
Un izrādās: viņai labi padodas būt bagātai.
Jā, nu, mēs neesam gluži tik bagāti, kā Sū domā.
Neesam? Tas ir, neesam.
Nē.
Bet esmu uzzinājis jaunumus.
Labi.
Tavs tēvocis Marks Ņūmens ir nomiris.
Tas ir stulbi.
-Nē. Tas mums ir ļoti labi. -Ā, labi.
Jā. Redzi, esmu iecelts par viņa testamenta izpildītāju.
Jā. Tas nozīmē, ka pa dažādiem apkārtceļiem,
-kas visi, protams, ir likumīgi... -Ja?
Jā, mēs tagad varam dabūt jaunu naudas plūsmu, kas palīdzētu parādu mazināt.
Protams, ar nelielu piebildi.
Mums tas varētu prasīt mazliet vairāk darba.
Jāpaņem pie sevis viens vai divi aizgājēja īpašumi.
Jā, jauki. Izklausās, ka visu esi izdomājis, tēt.
Tad es neiegrožošu savus tēriņus lopu skatē. Ko?
Iegrožot?
-Zirgu joks, uztvēri? -Nē.
Starp citu, tēt, man ir prieks un gods būt par tavu partneri šajā uzņēmumā.
Jā...
Beidz bakstīt man ar dakšiņu!
Ostin, kur tu biji? Tev jāpagaršo kūka.
Saki, ka ir laba!
Tāda saspringta saruna ar tēti.
Vai viss ir kārtībā?
Nezinu. Es ik pa laikam atslēdzos.
-Klausieties! -Ko?
Laižam uz lopu skati!
O, jā!
AMERSTAS LOPU SKATE
ZĪLĒŠANA PĒC PLAUKSTAS
BRĪNUMAINA VEĻAS MAŠĪNA
Vienkārši apbrīnojami.
ĀBOLU ZVEJOŠANA
AUSTERES
Skat, Edvard! Austeres.
-Nopirkšu dažas šim vakaram. -Jā, labi.
-Tātad tu esi īsts jūrnieks? -Jā.
Amerikas iedzimtais un jūrnieks. Cik interesanti!
Šajā laikā daudzi Amerikas iedzimtie ir jūrnieki.
Forši.
Hei, vecais!
Nezodz manu meiteni!
-Tu nozagi manu zemi. -Šip!
Piedod!
Neesi vecmodīgs!
Mani nevarēs iežogot kā tādu cūku.
Neņem ļaunā!
Kāpēc nevaram būt vecmodīgi?
Kāpēc atsakāmies no tradicionālajām vērtībām?
Vīrieši un sievietes ir atšķirīgi.
Zini, bioloģiskajā ziņā. Tas ir fakts.
Mums ir atšķirīgas prasmes.
Un tas ir skaisti.
Kāds tam vispār sakars ar jebko?
SVAIGAS AUSTERES
Atvainojiet!
Nāk lielais kēkss.
Ak mans Dievs! Tūlīt būs kūku konkurss.
Vai minēju, ka mēnesi to turēju brendijā?
Viņa tā pārspīlē.
Džeina, vai tu šogad nepieteicies?
Nē, esmu diezgan aizņemta - esmu atraitne.
Lavīnij! Labi izskatāties.
Ak kungs! Tiesneši ir klāt.
Neesmu jūs redzējis, kopš izrādījāt man savu sakņu dārzu.
Un jūs man uzdāvājāt sifilisu.
Pastāstiet mums par šo sidra kūku!
Bet paga! Kur ir rozīnes?
Nekad neesmu redzējusi sidra kūku bez rozīnēm.
Es nevarēju atrast rozīnes. Visur bija pārdotas.
Mūs gaida pārsteigumi.
Mana kūka ir cepta no sešu veidu miltiem.
-Izskatās pēc biskvīta. -Pati izskaties pēc biskvīta.
Evelīna Dikinsone.
-Emīlija. -Protams.
Un kādu kūku tu mums celsi priekšā?
Tā ir mana versija par tradicionālo karībiešu melno kēksu.
Tajā ir kilograms cukura un kilograms sviesta,
bet es tā vietā liku nieru taukus, lai bagātīgāka garša.
Divi pilni muskatrieksti, 19 olas un divarpus kilogramu lielo rozīņu.
700 gramu mazo rozīņu, citrona miziņa garšai...
Viss mēnesi turēts brendijā.
Receptē teikts "divas nedēļas", bet es dubultoju.
Viņa ir saspiedusi galvu.
Vai jums ir kādi jautājumi?
Neviens nenāk prātā.
Labāk pagaršosim!
Vai arī tu - Nekas?
Vai es - kas?
Neko tādu neesmu ēdis.
Šī ķēve ir lieliska!
Vai tā neizskatītos labi mūsu staļļos?
O, skat! Viņai ir kumeliņš. Tu arī esi skaists.
Tas ir tik mīļi!
Nopirksim viņus!
Klau, Sū!
Vai drīkstu tev ko jautāt?
To, vai es gribu šo zirgu? Atbilde ir "jā".
Nē, tas ir kaut kas, par ko jau labu laiku domāju.
Es tev apsolīju un negribu šo solījumu lauzt,
bet ar katru dienu man kļūst grūtāk.
Ostin, ko tu gribi teikt?
Es tā prātoju...
vai tu tomēr negribētu pamēģināt?
Mazuli.
Tu zvērēji, ka nepreci mani tādēļ.
Un tā bija.
Bet, Sū, man ir sajūta, ka manā dzīvē kaut kā trūkst.
Vai tas nebūtu jauki, ja būtu kāds, par ko rūpēties?
Tu varētu rūpēties par mani.
Un nopirkt man jaunu zirgu.
Un šīgada Amerstas lopu skates kūku konkursā uzvar...
mis Emīlija Dikinsone.
Amerstas kūku konkurss ir tik balts.
Jā, velns!
Lūk, ko var dabūt, mērcējot to mēslu mēnesi brendijā.
-Tiesnese ir viņas tante. -Tā bija krāpšanās.
Aiziet, Emīlij!
Kāpēc tu neko neizcepi?
Es gribētu pateikties savai kalponei Megijai par atbalstu virtuvē.
-Es to nebūtu... -Lūdzu, bez runas!
Bet es esmu uzrakstījusi.
Šīgada konkursa uzvarētājas
vārds un recepte tiks nodrukāti rītdienas Springfīldas Republikānī.
Un, runājot par šo jauko avīzi,
domāju, ka nupat mums ir pievienojies tās izcilais redaktors.
Dāmas un kungi, misters Semjuels Boulss!
Sveika, Amersta! Prieks šeit būt.
Mister Bouls, lūdzu, nogaršojiet apbalvoto kūku!
Tātad jūs esat uzvarētāja?
Lūdzu, Bouls, nogaršojiet!
Tūlīt.
Vai viņš tiešām tā iegrābsies tai kūkā?
Tā.
Sasodīts! Laba.
Lieliska.
Jā, Emīlij!
Nu, protams, cepšanas pamatus Emīlijai iemācīju es,
bet meistarība ir viņas.
Vēl tēju?
Ir gandrīz laiks.
Edvard! Viesi.
Pacietību!
Emīlij, tava kūka bija tik laba!
Paldies, Džeina.
-Labākā kūka, kādu esmu ēdusi. -Esmu pārņemta.
Paldies, paldies.
Vai neteicāt, ka pagājušā gada kūka ir labākā, ko esat ēdušas?
Pagājušā gada kūka bija pilnīgi garām.
Tiešām. Tā kūka bija briesmīga.
Cilvēki kļuva vai traki tās kūkas dēļ, bet, galu galā, tā nebija laba.
Jā, tās kūkas cepējai būtu jāiet uzkārties.
Tā viņa arī izdarīja.
Paga, ko?
Pagājušā gada uzvarētāja - tā meitene Lizija?
Viņa sajuka prātā un izdarīja pašnāvību.
-Ā, jā. -Jā.
-Es par to dzirdēju. -Šausmīgi.
Laikam slava sakāpa galvā.
Lai nu kā, Emīlij, manam brālēnam pieder dzirnavas. Es labprāt jūs iepazīstinātu.
Varbūt tajā rakstā tu varētu pieminēt, ka izmanto viņa miltus.
Vai kūkai izmantoji šo putojamo slotiņu? Vai drīkstu to pārdot?
Vai tu sacentīsies Provinstaunā?
Nē, tas bija tikai...
Protams, ka sacentīsies.
Mēs piedalīsimies visos lopu skates pasākumos -
Bostonā, Providensā, Ņūheivenā.
-Tiešām? -Viena uzvara ir jauki. Divas ir virzība.
Iztaisno lenti, mīļā!
Kūka, kūka.
Kūka, kūka, kūka...
Apsveicu.
Paldies.
-Tavs vārds avīzē un viss pārējais... -Jā.
Man tikai liekas, ka tas ir mazliet absurdi, ne tā?
Absurdi?
Ka tevi atcerēsies kā kūku cepēju, nevis dzejnieci.
Kūka!
Ko jūs te darāt?
Hei, paskat tik - Amerstas slavenā kūku cepēja.
Lūdzu, nevajag!
Es tikai gribu teikt -
-es par to domāju un negribu... -Patiesībā atnācu pie jūsu tēva.
Mana tēva? Kādēļ?
Es meklēju investorus savai avīzei.
Lūk, arī viņš pats.
Atvainojos, labo cilvēk!
Sems Boulss. Springfīldas Republikāņa galvenais redaktors.
Gods iepazīties, kongresmeni.
Nē. Politiku esmu metis pie malas.
Man jums ir jauns piedāvājums.
Cerēju, ka varēsim to pārrunāt.
Citreiz, citreiz. Ejiet iekšā! Pacienājieties ar kūku!
Nu, tā kā esmu šeit, varbūt tiksim galā ar to interviju?
-Kādu interviju? -Avīzei.
Tā būs blakus jūsu receptei - tikai tāds jautrs ievadiņš.
"Desmit lietas, ko nezinājāt par Emīliju Dikinsoni."
Kaut kas, lai radītu interesi.
Ejam - nostaigāsim nost to kūku!
Tātad vajag dažus interesantus faktus.
Interesantus faktus. Labi.
Ceļotājstrazdi ir radniecīgi melnajiem strazdiem un lakstīgalām.
Ne jau par putniem. Par jums.
Es negribu runāt par sevi.
Labi, labi. Nu...
Tad parunāsim par mani!
Ko jūs gribat zināt?
Kā tas ir - vadīt avīzi?
Tas ir aizraujoši. Nemitīgi.
Es vienmēr esmu visam pa vidu.
Strādāju visu dienu, dažkārt visu nakti.
Skrienu apkārt, dzenos pēc stāstiem, pēc faktiem.
Kad es kaut kur aizeju, ar kādu runāju, vienmēr prasu: "Kas jauns?"
Tā es uzzināju par jums.
Kā jūs to domājat?
Nu, kad es saņēmu vēstuli no Sūzijas.
Viņa mani uzaicināja uz balli.
Un es teicu: "Pasakiet, kas tur būs!
Kuru man vajadzētu pazīt?"
Viņa teica: "Nu, te ir kāda dzejniece."
Tātad jūs atbraucāt uz Amerstu manis dēļ?
Arī tādēļ, jā.
Es biju ieinteresēts.
Es vienmēr esmu ieinteresēts izdzirdēt jaunu balsi.
Bet jūsējo vēl neesmu dzirdējis.
Nē, neesat.
Esmu nogaršojis jūsu kūku, bet neesmu lasījis jūsu dzejoļus.
Laikam es kautrējos.
Jā.
Jūs man atgādināt Mēriju.
Kādu Mēriju?
Mēriju Boulsu. Manu sievu.
Nu protams.
Viņa ir ļoti līdzīga jums.
Gudra.
Vērīga.
Gribu teikt, ka viņa visu izprot.
Bet dažkārt viņai ir grūti, jo viņa saskata dzīves tumšās puses.
To es saprotu.
Jā.
Tas nav viegli.
Viņa ir apbrīnojama sieviete, tikai viņa...
Viņa domā par daudz.
Saprotat, ko gribu teikt?
Tā šķiet.
Jocīgi.
Es jūs pat nepazīstu, bet ir sajūta, ka pazīstu.
Varbūt tomēr tā nav.
Cilvēki dažkārt maldina, vai ne?
Lai nu kā, ja jūs esat tik īpaša, kā Sūzija saka, es to noteikti uzzināšu.
Ja nu es negribu, lai par mani uzzina?
Ja nu es negribu slavu?
Man patīk šī pieticība.
Kā īstai dāmai pieklājas.
Nu labi.
Izliecieties, ka esat šī kautrīgā margrietiņa!
Bet es jūs noplūkšu un izcelšu no tumsas.
Lūk, šādi.
Turklāt visa šī attieksme?
Kā no 1840. gadiem.
Ir 1859. gads, mazā!
Gandrīz sešdesmitie.
Jūs esat interesants cilvēks, jūs to zināt?
Dārgie!
Dzirkstošais ir aizmugurē. Un lejiet bakara kristāla glāzēs!
Tikko saņēmām no Francijas, un tās ir dievišķīgas.
Fermas lietas gan mani neinteresē, bet ir skaidrs, ka mums vajag vēl vienu zirgu.
Tehnika mūsdienās attīstās tik strauji!
O, jā. Vai esat dzirdējusi par Morzes kodu?
Dzirdējusi? Es to zinu no galvas.
Man žēl par tavu vīru.
Patiesībā viss ir labi.
Es ļoti mīlu savu mazuli.
Cik jauki!
Piedodiet, ka pārtraucu! Jaunais zirgs ir stallī.
Labi. Paldies, Henrij.
Tu nopirki viņai vēl vienu zirgu?
Ko vien Sū grib.
-Atbrīvo plaukstas locītavu. -Tieši tā.
Paplatinātās piedurknes ir devušas man jaunu dzīvi.
Pagaidi, Henrij!
Gribu, lai tu paņem šo.
Kam tā domāta?
Kam vien tev vajag.
Vai esat pārliecināts?
Lūdzu, paņem!
Gribu samaksāt par ko tādu, kam tiešām ir jēga.
Es to ļoti novērtēju.
Kas tas bija?
Ā, nekas.
Tikai nevienam nesaki, ja?
Tu man vari uzticēties, Ostin.
Vai atnest tev vīnu?
Vai atraitnes dzer?
Daudz.
Es labāk iešu mājās.
-Tā mēs arī neuztaisījām to interviju. -Nē.
Nē, bet tas nekas.
Es negribu, ka mani atceras
kā Amerikas lopu skates kūku konkursa uzvarētāju.
Kā tu gribi, lai tevi atceras?
Ir slava ēdiens mainīgs
Tas ir labi.
Vai tas tev tikko ienāca prātā?
Jā.
Jā, man galvā nāk dzejolis.
Tieši tagad?
Jā, tie nāk visu laiku. Nekad nepārstāj.
Noskaiti man!
Ir slava ēdiens mainīgs
Uz šķīvja svārstīga
Pie galda šī reiz Aicina, bet
Otru reizi ne
Turpini!
Tās druskas... Tās druskas...
Tās druskas vārnas pēta
Un, ironiski ķērcot, Tai garām aizlido
Tai garām aizlido uz Kukurūzas Lauku -
Cilvēki to ēd un mirst.
To ēd un mirst.
Tas bija labāks nekā kūka.
Šurp!
Esmu viesistabā.
-Ko tas nozīmē? -Kas...
ir tas?
Tās ir Anna un Klāra.
Marka Ņūmena meitas.
Viņu tēvs nesen nomira, tāpēc viņas un viņu mantojums tagad ir mūsu.
Meitenes, sasveicinieties ar savu tanti!
Kur ir mūsu gulta? Labāk lai tā būtu ērta!
Citādi es tai pielaidīšu uguni.
Tev ir nepatikšanas.
Ko jūs te darāt? Kas jūs esat?
Man vārds - Nekas.
Esmu te, lai tevi brīdinātu.
Ieklausies manī, Emīlija Dikinsone!
-Tātad jūs zināt, kas esmu? -Jā. Bet nevajadzētu.
Tevi nevajadzētu pazīt, saproti?
Nē. Nē, nemaz.
Emīlij, nemeklē slavu!
Neuzticies citiem, kas to grib darīt tavā vietā!
Viņi nav patiesi.
Slava nav patiesa.
Tā tevi izmantos.
Tā tevi iznīcinās.
Tulkojusi Inguna Puķīte Atdzejojuši I. Puķīte, K. Vērdiņš