Naskočil.
Panebože. Kolik ta věc váží?
Devět kilo.
- Je obrovský. - Díky.
Ochutnejte.
Ne! To nedělejte.
Když ho zakrojíme, porota ti strhne body.
Proto jsem upekla dva. Maggie má ten druhý v kuchyni.
Málem jsem si kvůli němu namohla záda.
S tou cukrářskou soutěží neponechám nic náhodě.
Loni to byla pohroma.
Byla jsi druhá.
Ano, přesně tak.
To už se nesmí opakovat, rozumíš?
Já tu soutěž vyhraji.
Ochutnejte ho a buďte upřímní.
Chutná po alkoholu.
Měsíc byl namočený v brandy.
Cítím z něj sušené ovoce.
To jsou ta dvě kila rozinek.
Je takový vaječný.
Co tím myslíš?
Chutná po vejcích.
To vadí?
Ne.
- Tvůj dort je dokonalý. - Je dokonalý.
Je dokonalý.
Páni.
Naservíruju ostatním vláčnou, velkoryse ochucenou porážku.
Dickinsonová
Sláva je divný chod
Žvýkáš strašně nahlas.
Tvoje máma peče výborné sušenky.
Děkuju, pane Shipley.
Tvoje máma jde příkladem.
Musím říct, že mít vás jako nájemníka je příjemnější, než jsem čekala.
Zapadáte do rodiny.
Taky se tu cítím jako doma.
Konečně je tu ten velký den!
Amherstská chovatelská výstava!
Vy ještě snídáte?
No tak, všichni už jsou na místě.
Bůůůček čeká.
Vtípek.
- Na slovíčko do kanceláře. - Tati, je sobota.
A my musíme něco vyřídit.
Maggie.
Můžeš si vzít večer volno.
Děkuji, madam.
Všimla jste si, že mě bolí záda.
Nevšimla.
Dnes se koná ta výstava,
takže dnešní večer je pro mě a Edwarda výjimečný.
Nerozumím.
Každý večer, kdy se koná tato výstava, já a Edward máme...
...dostaveníčko.
Dobře.
Ta výstava ho vždycky nažhaví.
Víc nepotřebuji slyšet, madam.
Jednou ročně.
Jako hodinky.
Dost už těch detailů.
Jako můj společník
a dospělý muž, který spravuje vlastní dům,
předpokládám, že jsi obeznámen s rodinným účetnictvím.
- Samozřejmě. - Pak jistě víš,
že se potýkáme s velkými dluhy.
Ano?
Ano.
Ano, kvůli investicím do železnice a problémy s akciovým trhem,
nemluvě o tom, kolik peněz spolkl tvůj dům.
Který ti splatím.
Já vím. Máš to v plánu,
ale zdá se, že se toho dne nikdy nedočkám.
A to marnotratné chování tvé ženy...
Sue ráda utrácí.
To ano.
Předtím k tomu neměla příležitost.
Proto se tak sžila s rolí zbohatlice.
Jenže nejsme tak bohatí, jak si Sue myslí.
Nejsme? Chci říct, že nejsme.
Ne.
Ale mám novinu.
Dobře.
Tvůj strýc Mark Newman zemřel.
To je hrozné.
- Ne. To je pro nás moc dobré. - Aha, dobře.
Ano. Ustanovili mě správcem jeho pozůstalosti.
Takže díky různým skulinám,
- poctivým, samozřejmě... - Ano?
Možná teď budeme mít nové prostředky, jimiž snížíme náš dluh.
Samozřejmě s drobným omezením.
Což bude vyžadovat trochu práce navíc.
Přijetí jednoho nebo dvou potomků zemřelého.
Bezva. Zdá se, že to máš promyšlené.
Takže na té výstavě přitáhnu uzdu svým výdajům.
Uzdu?
- Slovní hříčka, chápeš? - Ne.
Mimochodem, je mi ctí a potěšením být tvým společníkem.
Jo.
Nešťouchej do mě tou vidličkou.
Kdes byl? Ochutnej dort.
Řekni, že je dobrý.
- Měl jsem s otcem vážný rozhovor. - Děje se něco?
Nevím, nevnímal jsem ho.
- Víte co? - Co?
Jdeme na tu výstavu!
Ano!
AMHERSTSKÁ CHOVATELSKÁ VÝSTAVA
ČTENÍ Z RUKY
ZÁZRAČNÁ PRAČKA
Funguje skvěle.
LOV JABLEK
ÚSTŘICE
Podívej, Edwarde, ústřice.
- Koupím jich pár na večer. - To ano.
- Takže jsi opravdový námořník? - Jo.
Indiánský námořník. To je tak zajímavé.
V téhle době jich je vlastně spousta.
Bezva.
Zdravím.
Ne abys mi přebral holku.
- Vzali jste mi mou zemi. - Shipe.
Omlouvám se.
Nebuď nemoderní.
Nehodlám být omezovaná jako nějaké prase domácí.
Nic proti.
Co je špatného na tom být nemoderní?
Proč opouštíme tradiční hodnoty?
Mezi muži a ženami jsou rozdíly.
To je biologicky dané.
Máme rozdílné schopnosti.
A je to krásné.
Co to s tím má společného?
ČERSTVÉ ÚSTŘICE
Promiňte.
Prochází piškotový dort.
Panebože, čas na cukrářskou soutěž.
Už jsem říkala, že byl měsíc namočený v brandy?
Ta s tím nadělá.
Jane, ty letos nesoutěžíš?
Ne. Být vdovou mě velmi zaměstnává.
Lavinie, vypadáš dobře.
Panebože. Jsou tu porotci.
Neviděli jsme se od té naší procházky po tvé zelinářské zahradě.
A nakazils mě syfilidou.
Povězte mi o tom jablečném dortu.
Ale kde jsou rozinky?
Jablečný dort bez rozinek jsem ještě neviděla.
Nesehnala jsem je. Všude je měli vyprodané.
Tak to nás čeká pár překvapení.
Můj dort je z šesti různých mouk.
- Vypadá jako sušenka. - Ty jsi sušenka.
Evelina Dickinsonová.
- Emily. - Jistě.
A jaký dort pro nás máte vy?
Je to moje verze tradičního dortu s karibským rumem.
Je v něm kilo cukru a kilo másla.
Ale přidala jsem hovězí lůj pro bohatší chuť.
Dva muškátové oříšky, 19 vajec a dvě kila rozinek,
půl kila rybízu, citronová kůra na dochucení...
To vše měsíc namočené.
I když v receptu doporučovali dva týdny.
Ta není normální.
Chcete se na něco zeptat?
Nic mě nenapadá.
Pojďme ho ochutnat.
Jste též Nikdo – jak já?
Kdo že jsem?
Nic podobného jsem ještě nejedl.
To je ale krásná klisna.
Nevyjímala by se v našich stájích?
Podívej. Má hříbátko. To je také krásné.
Moc hezké.
Koupíme je.
Poslyš, Sue.
Můžu se na něco zeptat?
Jestli toho koně chci? Ano.
Ne, už dlouho se tě na to chci zeptat.
Dal jsem ti slib a chci ho dodržet.
Ale každý den je pro mě čím dál těžší.
Austine, o čem to mluvíš?
Říkal jsem si...
...jestli bys byla ochotna to zkusit.
Počít miminko.
Přísahal jsi, že si mě nebereš kvůli tomu.
A taky ne.
Ale mám pocit, jako by mi v životě něco chybělo.
Nebylo by hezké o něco pečovat?
Můžeš pečovat o mě.
A koupit mi nového koně.
Vítězem cukrářské soutěže letošní výstavy se stává...
Slečna Emily Dickinsonová!
Straní bělochům.
Ano, bejby!
To je tak, když ten krám naložíte na měsíc do brandy.
- Porotkyně je její teta. - Fraška.
Sláva, Emily!
Proč jsi taky něco neupekla?
Chci poděkovat své služebné Maggie za pomoc v kuchyni.
- Bez ní bych... - Bez proslovu.
Připravila jsem si ho.
Vítězce letošní soutěže
otisknou její recept v zítřejším vydání Springfield Republican.
A když už zmiňuji tyto báječné noviny,
myslím, že právě přišel jejich proslulý šéfredaktor.
Dámy a pánové, pan Samuel Bowles!
Zdravím, Amherste. Jsem rád, že tu jsem.
Pane Bowlesi, ochutnejte vítězný dort.
Vy jste vyhrála?
No tak. Ochutnejte.
Díky.
Bude ho jíst rukou?
Dobře.
Páni. Je to dobrý.
Skvělé.
Jo, Emily!
Já Emily naučila základy pečení,
ale ona to jen vylepšila.
Ještě čaj?
Už je skoro čas.
Edwarde. Hosté!
Trpělivost.
Emily, tvůj dort byl výborný.
Děkuji, Jane.
- Lepší dort jsem ještě nejedla. - Nemůžu se ho nabažit.
Moc děkuji.
Neříkalas to samé o tom loňském?
Ten loňský byl hrozný.
Vážně. Ten dort byl hnus.
Všichni z něj byli na větvi, ale nakonec nebyl nic moc.
Jo, ta, co ho upekla, by se měla zabít.
Zabila se.
Cože?
Loňská vítězka, Lizzie.
Zhroutila se a spáchala sebevraždu.
- No ano. - Jo.
- Slyšela jsem. - To je hrozné.
Asi jí sláva stoupla do hlavy.
Emily, můj bratranec má mlýn. Ráda bych vás seznámila.
Možná bys v tom článku mohla zmínit, žes použila jeho mouku.
Použila jsi tuhle metlu? Můžu ji prodat?
Budeš soutěžit v Provincetownu?
Ne, tohle bylo...
Jistěže bude.
Zúčastníme se všech chovatelských výstav.
V Bostonu, Providence, New Havenu.
- Vážně? - Jedno vítězství je fajn. Dvě ještě víc.
Uprav si tu stuhu, zlato.
Dort.
Gratuluji.
Děkuji.
- Tvé jméno v novinách. - Jo.
Přijde mi to trochu absurdní, nemyslíš?
Absurdní?
Že si tě budou pamatovat jako cukrářku, a ne básnířku.
Dort!
Co tady děláte?
To se podívejme, slavná amherstská cukrářka.
Přestaňte.
Jen chci říct,
- že jsem o tom přemýšlela a nechci... - Jdu za vaším otcem.
Za mým otcem? Kvůli čemu?
Hledám investory pro své noviny.
Tady je, osobně.
Omlouvám se.
Sam Bowles, šéfredaktor Springfield Republican.
- Těší mě, pane kongresmane. - Z politiky jsem odešel.
Mám pro vás novou nabídku.
Promluvíme si o ní?
Někdy jindy. Běžte dovnitř. Dejte si dort.
No, když už jsem tady, neuděláme ten rozhovor?
- Jaký rozhovor? - Do novin.
K vašemu receptu, jen takový krátký medailonek.
„Deset věcí, které nevíte o Emily Dickinsonové.“
Něco zajímavého.
Aspoň spálíme ten dort.
Potřebujeme pár zajímavostí.
Zajímavostí, dobře.
Červenky jsou příbuzné kosů a slavíků.
Ne o ptácích, o vás.
Nechci mluvit o sobě.
Dobře. No...
...tak mluvme o mně.
Co chcete vědět?
Jaké to je, vést noviny?
Vzrušující. Pracujete bez přestávky.
Jsem vždycky v centru dění.
Pracuji celý den, někdy celou noc.
Honím se za články. Za fakty.
Kdykoli s někým mluvím, vždycky se ptám: „Co je nového?“
Tak jsem se dozvěděl o vás.
Jak to myslíte?
Dostal jsem dopis od Suzie.
Pozvala mě na večírek.
Zeptal jsem se, kdo tam bude.
S kým se musím seznámit.
Řekla: „Je tu jedna básnířka.“
Přijel jste do Amherstu kvůli mně?
Mimo jiné, ano.
Zaujala jste mě.
Vždycky se zajímám o nové hlasy.
Ale ten váš jsem ještě neslyšel.
Ne, neslyšel.
Ochutnal jsem váš dort, ale nečetl jsem vaše básně.
Asi se trochu stydím.
Ano.
Připomínáte mi Mary.
Koho?
Mary Bowlesovou. Moji ženu.
Aha.
Je stejná jako vy.
Inteligentní.
Bystrá.
Je velmi všímavá, víte?
Ale občas je to těžké, protože vnímá stinné stránky života.
Chápu.
Ano.
Není to jednoduché.
Je to úžasná žena, ale...
Moc o všem přemýšlí.
Rozumíte mi?
Asi ano.
Zvláštní.
Mám pocit, jako bych vás znal.
Možná vás neznám.
Lidé umí klamat, že?
Pokud jste tak výjimečná, jak tvrdí Suzie, chci se o tom přesvědčit.
Co když to nechci?
Co když nechci slávu?
Líbí se mi tahle falešná skromnost.
Perfektně se hodí k dámě.
Pokračujte.
Hrajte si na tuto nesmělou kopretinku.
Ale já přijdu a vytrhnu vás z bezvýznamnosti.
Takhle.
A vůbec, ten váš přístup?
Ten se nosil ve 40. letech.
Teď je rok 1859, holka.
Už jsou skoro 60. léta.
Jste zajímavý člověk, víte to?
Zlatíčka.
Šampaňské je vzadu. A použijte skleničky od Baccaratu.
Právě dorazily z Francie a to zpracování je prostě božské.
Mimochodem, farmaření mě nezajímá, ale potřebujeme dalšího koně.
Technologie jde v poslední době kupředu.
Já vím. Slyšela jste o Morseově abecedě?
Jestli jsem o ní slyšela? Ovládám ji.
To s tvým manželem mě mrzí.
V pořádku.
Miluji své dítě.
To je tak hezké.
Nerad ruším. Ten nový kůň je ve stodole.
Dobře. Díky, Henry.
Koupil jsi jí dalšího koně?
Cokoli si Sue přeje.
- Odhalená zápěstí. - Rozhodně.
Volné rukávy miluji.
Počkej, Henry.
Pro tebe.
Na co?
Na cokoli chceš.
Jste si tím jistý?
Prosím. Vezmi si to.
Chci pro jednou věnovat peníze na něco důležitého.
Moc si toho vážím.
Co to bylo?
Ale nic.
Nikomu o tom neříkej, ano?
Mně můžeš věřit.
Můžu ti přinést víno?
Pijí vdovy alkohol?
Spoustu.
Měla bych jít domů.
- Nedošlo na ten rozhovor. - Ne.
A to nevadí.
Nechci, aby si mě pamatovali jako vítězku cukrářské soutěže.
Jak by si vás lidé měli pamatovat?
Sláva je divný chod
To je dobré.
To vás teď napadlo?
Ano.
Právě se mi v hlavě formuje báseň.
Právě teď?
Tak je to vždycky. Nikdy to nekončí.
Zarecitujte mi ji.
Sláva je divný chod
Na zrádném talíři
Jenž na stůl jednou hostu se
Ne dvakrát, nabízí
Pokračujte.
Jejž...
Jejž vrána prohlíží
A s pohrdavým krá Mávne
Mávne, a je na obilí
Lidé jej jedí a mřou
Jedí jej a mřou
To bylo lepší než váš dort.
Tudy.
Jsem v salonku.
- Co to děláš? - Co...
...je tohle?
To je Anna a Clara.
Dcery Marka Newmana.
Jejich otec nedávno zemřel, takže jsou teď naše, i s jejich dědictvím.
Děvčata, pozdravte svou tetu.
Kde máme postel? Doufám, že je pohodlná.
Jinak ji zapálím.
Jste v maléru.
Co tady děláte? Kdo jste?
Jsem Nikdo.
Přišel jsem vás varovat.
Poslouchejte mě, Emily Dickinsonová.
- Znáte mě? - Ano. Ale neměl bych.
Neměla byste být známá, rozumíte?
Ne, vůbec ne.
Emily, nevyhledávejte slávu.
Nevěřte druhým, kteří by vám ji chtěli dopřát.
Není to upřímné.
Sláva není upřímná.
Zneužije vás.
Zničí vás.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová Překlad básně: Jiří Šlédr