Emily Dickinson életét
egészen és beleértve Sue és Austin esküvőjét,
a későbbi éveihez képest teljesen és tényszerűen lejegyezték.
A következő pár évből csak maroknyi levél maradt fent.
TRÓJA SZÉP HELÉNÁJA MEGHAL, DE COLORADÓÉ SOHA.
Ezen évek igaz történetét talán versei rejtik.
SUE-NAK
HÁZASSÁGKÖTÉS
STEPHEN RÁLELT "AZ ANYJÁRA."
HIGGINS & SEITER PORCELÁNKERESKEDÉS
SUE-NAK
Mrs. Dickinson.
EGY VÉKONY FICKÓ A FŰBEN CIKÁZIK, ELSIET;
Nézzen előre, kérem! Lazítson!
Nos, doktor úr, mit lát?
- Nem sok jót. - Ugye, nem vakulok meg?
- Nem, dehogy, arról szó sincs. - Hálistennek. Király.
Homályos még a látása? A villanások is jelentkeznek?
Igen. Néha írás közben a papír szélei eltűnnek.
- Gyakran ír? - Állandóan.
Lehet, fontolóra kellene vennie, hogy felhagyjon vele.
Az írással?
Lehetséges, hogy a sok körmölés árt neki?
Bármi lehetséges.
Emily, kislányom, ne rongáld a látásodat ilyenekkel!
Mint mondtam, nem vakul meg.
- Látja? - Íritisznek mondanám.
Azaz szivárványhártya-gyulladásnak.
Enyhe rövidlátással súlyosbítva.
Értem. És a gyógymód?
Üldögéljen félhomályos szobában!
Kerülje a napot! És ne feledje: a szeme megcsalja.
- Kerülje a napot? - Nos, igen.
Ennyi?
Az ördögbe is, jóember!
Meglehetősen drágán méri használhatatlan tanácsait!
"Kerülje a napot"? A lányom nem denevér.
Semmi baj, apám. Nekem nem kell a nap. A hold is elég.
Csitt, Emily! Nem látod, hogy éppen üvöltözöm?
Ha gondolja, maradhat még pár napot.
- További vizsgálatok végett. - Inkább hazamennék.
Íme, a számla.
Maga egy kókler!
Nem, én Amerika első szemésze vagyok.
Felháborító!
Úgy hat hónap múlva jöjjön vissza,
hátha javul valamelyest.
- Gondolja, hogy jobb lesz? - Ja, dehogyis.
Ez csak romlani fog.
Mielőtt kinyomták volna a szemem
Mielőtt kinyomták volna a szemem - szerettem velük látni
mint minden más lény, melynek van szeme - és nem tud arról, másképp is lehetne -
De ha azt mondanák nekem, Ma,
Hogy megkaphatom az Eget
És csak az enyém lenne, hát a Szívem repesne, de örökre
Ez közönséges rablás! Hihetetlen.
Fontos motyognia, apám?
Igyekszem megfejteni, hogy kerül három nap az orvosnál annyiba,
mint egy európai látogatás.
Sajnálom, hogy ilyen sokba kerülök.
Nem rólad van szó. Jaj, bogaram, rád alig költök valamit.
Sajnos a bátyád más tészta.
Túl sokat költöttem a házára.
Mert neki a legjobb kell mindenből.
Aztán összeomlott a gazdaság, csődbe ment a vasúti társaság...
Baj, ha inkább a gondolataimba merülök?
Nem.
Te valóban költő vagy. Egész álló nap csak írsz.
De hová lett ez a sok vers? Én egyet sem olvastam.
Hát én... nem nagyon tudnám megmutatni őket.
Miért is?
Mert nem értené őket.
Ebben van valami.
Remélem, találsz majd valakit, aki igen.
Ó, engem ne féltsen, már van valaki.
Jó nagy út volt ez New Yorkból!
- Köszönöm, hogy elhozta. - Ez csak természetes. Hadd segítsek!
Kösz. Óvatosan!
El sem hinné, mennyit költöttem rá!
Nem hát.
Remélem, tetszeni fog neki.
Kösz, már tartom.
Még egyszer köszönöm, Henry!
- Mr. Dickinson, mielőtt indulna... - Csak Austin, jó?
Úgy kevésbé kínos.
- Austin. Oké - Aha.
- Meg akartam kérdezni... - Igen?
...hogy az istálló szabad-e éjjelre?
Hogyne. Természetesen.
Mint a madár.
Nem gond, ha én...
Amit csak akar, Henry, nyugodtan.
És ha valaki akadékoskodna, küldje hozzám!
- Jólelkű ember maga, Mr. Dickinson. - Austin.
Oké.
Apád meglehetősen zsugori mostanában.
Minden apró kiadás felingerli.
Képes volt felvetni, hogy fogadjunk ágyrajárót.
- Hogy mit? - Én is megdöbbentem.
Azt felelte: "Miféle tiszteletben áll az,
kinek fedele alatt egy idegen lakik?"
Szerencsére sikerült egy ismerőst találni.
Emlékszel arra a fiatalemberre, aki kibukott Austin mellől az egyetemről?
Mr. Shipley.
- Anyám, várjon, ő az, akivel én... - Ó, már itt is van.
Üdvözlöm, ágyrajáróm!
Hogy vannak?
És ezt így meg hogy?
Üdv!
Magamban beszéltem?
Olyan ismerős a feje valahonnan. Hogy hívják?
Én Senki vagyok!
Maga ki?
Emily Dickinson, Amherstből.
Tuti, hogy ismerem, tök ismerős a feje.
Köszönöm!
Én...
Ki maga?
Ezen a vonaton még étkezde sincs. Nem csoda, hogy csődbe mentek.
Kihez beszéltél?
Senkihez.
Menők a babáid.
Mit keresel nálunk?
Úgy tudtam, Kentuckyban főzöl zugpálinkát.
Pedig gyógyszerekkel kereskedtem.
Sok sikeres vállalkozásom egyike.
Aha. Ha ennyire jól megy neked, mit keresel Amherstben,
és miért apám házában veszel ki egy szobát?
Már vártam a kérdést.
Miattad.
- Meglep, hogy egyáltalán emlékszel. - Hogyne emlékeznék!
A legtisztább, legegyszerűbb, legósdibb, legcsendesebb csaj vagy, akit ismerek.
És pont ezért...
vennélek el feleségül.
Ship!
Egyszer kavartunk,
te meg rögtön utána rányomultál másra.
Hát ez tökre nem volt lovagias, azt adom.
Meglásd, megváltoztam, Lavinia.
Már nem az a bukott nyikhaj vagyok, aki saturészegen beleszánkózott a tóba.
Felnőtt férfi vagyok, remek üzleti érzékkel megáldva,
és tisztelem az olyan nőket, akik a hagyományos értékek megtestesítői.
Engedelmesség, szűzies tisztaság,
és a hajlandóság a ház körüli tüsténkedésre.
Én nem ilyen vagyok.
Lavinia Dickinson vagy.
Ötórai teára várod a macskáidat.
Ez igaz, de én is változtam ám!
Hogy is?
Na, figyelj!
Várj, lassan a testtel! Mármint szó szerint.
Nem gondolod, hogy várnunk kéne? Legalább az esküvőig?
Henry "Ship" Shipley...
Gőzöd sincs, kivel kezdtél.
Jó ismét itthon lenni!
- Hazajöttünk! - Hahó!
Hazatértek az utazóink!
Mit mondott az orvos?
Fogalmad sincs, milyen nehéz volt ez nekem.
Anyám, az én szemem nem kóser.
De az én lányom fog megvakulni.
Nem vakulok meg.
Istenem, miért pont velem történik az ilyesmi?
Nem magával történik, anyám!
Gondozhatok egy vak gyermeket!
Idegen ágyrajáró lakik a házunkban!
- A tapéta válik le a falról! - Most tapétáztattunk!
- És már ki is ment a divatból. - Nem vakulok meg!
- Nyugi van. - Rém boldog vagyok, hogy nem.
- Hiányoztál! - Te is nekem, Vin!
Rengeteg új pletykát hallottam.
Bocs, de alig van időm. Mennem kell írni!
Hová rohansz?
Három napig odavoltál, legalább köszönnél!
Inkább írnék.
A fejem tele van ötletekkel!
Emily, az orvos szerint nem írhatsz. Rossz a szemednek.
Akkor szúrd ki, és legyünk túl rajta!
Nem a szememmel látok. Tényleg nem.
Hanem a lelkemmel.
Az mutatja meg az igazságot.
Az igazat egy vak is látja, szóval, legyek csak vak.
Amíg verselhetek, nem félek a sötéttől!
Tessék, minden rendben lesz.
Em, várj!
- Szia, kislányom! - Üdv, apám!
Sue kérdezi, hogy átjössz-e az esti buliba.
Nem. Kérlek, mondd meg neki, hogy jöjjön át, iszonyú fontos!
Otthon van, már készülődik.
- De beszédem van vele. - Ja, neki is veled.
Ezért kötötte a lelkemre, hogy csábítsalak át a buliba.
Akkor mondd meg neki, hogy nem tudok elszabadulni!
Mondd meg neki, hogy elmondtad, hogy meghívott,
erre én azt mondtam, hogy jöjjön ő...
Unom a futár szerepét.
Gyere át! Buli lesz. A szomszédban.
Néha a pázsit a két ház között végeláthatatlannak tűnik.
Engem hívtak egyáltalán?
Anyám, mindannyiunknak menni kell.
Sue estélyeiről beszél mindenki.
Betéve tudom, mit írt az újság.
"Az amhersti Mrs. Austin Dickinson szép számú vendégsereget kápráztatott el
Örökzöld nevű villájában rendezett, legutóbbi estélyén.
New England társasági életének krémje tette tiszteletét az eseményen.
Itáliai bor mellett folyt a kvaterkázás, nehéz megmondani,
melyik volt pikánsabb: az ital vagy a történetek."
Eszméletlen!
Sue-ból influenszer lett.
Komolyan? Hihetetlen, hogy ismerem.
Na, ki lesz ott este?
Ithamar Conkey?
Nem. Mr. Samuel Bowles.
A The Springfield Republican főszerkesztője.
Sue-nak volt hozzá egy kapcsolata, és addig kavart, míg igent nem mondott.
Médiamogul jön a szomszédba!
Akár mindannyian bekerülhetünk az újságba! Híresek leszünk!
Kell valami gönc estére. Valami eszement.
Át kell öltöznöm!
Miért változnak a dolgok?
A mezők - enyémek - A hegyek - enyémek -
Minden Erdő - a végtelen csillagok -
És annyi dél, amennyit befogad -
Két véges szemem -
A tollászkodó Madarak mozdulatai- A reggel borostyánsárga Útja -
Mind az enyém - bámulhatom, amikor csak akarom,
A hírek halálra sújtanának -
'Stét, Maggie! Nem is hallottam, hogy bejött.
A jó cseléd titka a láthatatlanság.
Rengeteget ír, kisasszony.
Lassan az egész láda tele lesz vele.
És kereshetünk új helyet a hálóingnek.
Rápakolná a lepedőket, hogy ne lássa senki?
Hiszen az egész családja tudja, mi maga!
Attól még lehetnek titkaim.
Hagyom, hadd dolgozzon.
Bár azt fel nem érem ésszel, hogy tud írni a Sue-ék házából hallható ricsajban.
Úgy hallom, az új táncokat járják éppen.
Na hajrá!
Ez mennyire állat hely! Osztriga, beszarsz!
Az osztriga olcsó tömegtermék.
- Csá, Shipley! - Dickinson!
Úgy látom, jól megy a bolt. Ez a hely...
Apám megtett üzlettársnak.
Állati, tesó!
Én is üzletelgetek.
Majd beszéljük át a portfólióinkat!
Ja. Remélem, még látjuk egymást.
Az tuti. A szüleidnél lakom és jegyben járok a húgoddal.
Ez nem is igaz!
Feljegyeztük, hogy eljegyezzük egymást, de nem sietjük el.
- Mert respekt is van a világon. - Az van.
Remélem, jobban bánik veled, mint Joseph Lyman.
- Tudok vigyázni magamra. - Lyman! Azzal meg mi lett?
Lement New Orleansba.
Vettem, vettem. Nola.
A lébecolás városa.
Úgy tudom, tuti nyugis hely. Vágod?
És őrülten olcsó a dohány.
Hát ja. Mert rabszolgákkal töretik.
Imádom a zongoristát.
Ezt a darabot még soha nem hallottam. Csak nem Handel?
Gondolom.
- Nem is valami handlé. - Abby!
Jól van na!
Ideje lenne annak a vonósnégyesnek.
Mi benne voltunk, de Toshiaki nem jött próbákra.
Mert szépírásra jártam éppen.
- Szólóznod kéne, Jane! - Igen, azt kéne.
És ha könyvklubunk lenne? Azt indíthatunk?
Persze. Mit olvasnál?
Mit tudom én. Emersont?
Emerson nem menő.
Hú, ki tudta? És Melville?
Vagy Hawthorne?
Az megvan, hogy ezek a pasasok dugtak egymással?
- Tök menő. - Tudom, hogy az.
Na, mindegy, amúgy sincs időm ilyenekre. Őrület, amiben vagyok.
Valóban, Jane, abban vagy.
Van egy gyerekem, a férjem meg halott.
Nem tudom, hogy bírja.
Milyen már, hogy a férjem a szülés után rögvest meghal?
Olyan erős vagy! Büszkék vagyunk rád.
Tegnap konkrétan elájultam.
Jóhogy, özvegy vagy.
Tudom.
Bravó!
Imádom a ruhádat!
Ó, köszi!
Betty varrta?
Jaj, drágám, én már nem Bettytől veszem a ruháimat.
Hanem New Yorkból.
A szabásminta pedig bécsi.
Ne nyüzsögjetek már!
- Elájult. - De menő!
ZAFÍR
MIELŐTT KINYOMTÁK VOLNA A SZEMEM SZERETTEM VELÜK LÁTNI
- Az esti kiadás. - Kösz.
- Este az istállóban? - Igyekszem.
De ezek a bulik elhúzódnak.
Egész éjjel nyomni fogjuk.
Az esti kiadás? Ha már itt tartunk, hol van Mr. Bowles?
Azt reméltem, mostanra már itt lesz.
Tessék, Sue, itt vagyok.
Jézusom, a szemeddel mi van?
A doki sem tudja. Íritisz, vagy mi.
Nem, Emily. Az arcod tiszta tinta.
Gyere!
Ilyen mosómedvefejjel is csak te vagy képes estélyre menni.
Nem azért jöttem, hanem érted.
Addig akarlak bámulni, míg látok.
Én vagyok a házigazda.
Ki tudja, hanyadjára. Elaprózod a tehetséged.
Egész nap rád vártam. Egész héten.
- Tudnom kell! - Emily.
Hogy tetszenek a verseim? De őszintén!
Imádom mindet.
Tuti? Nem kamuzol?
Hálistennek!
Köszönöm, istenem!
Minden versedet imádom, de ezek az újak...
- Igen? - Túlmentek mindenen.
Mondd tovább! Abba ne hagyd!
Miközben olvasom őket...
a szívem majd szétrobban.
Ó, Sue.
Ezt akartam elérni.
Ezt akartam, hogy érezd.
Hát igen.
Néha ez viszont... túl sok.
Mert...
Iszonyú fájdalmas.
Hogy... Mit értesz ezalatt?
Azt, hogy a verseid...
Igen?
Olyan dolgokat érzek tőlük, amiket nem akarok.
Például?
Mint amikor elvesztettem a babát.
Ó, Sue...
Hülyeség babának hívni, gondolom.
Nem, nem az.
Nem volt ő baba... még.
Valami viszont volt. És...
aztán meg nem volt ott.
Szoktál erről Austinnal beszélni?
Nem. Semmit nem tud róla.
- És megesküdtél... - Tudom.
- ...hogy nem mondod el neki. - Nem fogom, eskü.
Mit művelek már megint?
Javában zajlik az estély, aminek házigazdája vagyok,
én meg mindjárt elbőgöm magam itt.
Miért vagy ilyen hatással rám?
Figyelj, azért jó, hogy itt vagy,
mert jön ide valaki, akivel találkoznod kell.
Igazság szerint csak azért hívtam meg, hogy bemutathassalak.
Micsoda? Ki az?
A The Springfield Republican főszerkesztője, Sam Bowles.
Hatalma van, jó ízlése, és imád nőket megjelentetni az újságban.
Emily, ő lehet az, aki a rivaldafénybe emel.
Úgy érted... kiadná a verseimet?
Igen, Emily. Ideje lenne.
Meg kell osztanod őket a világgal.
Tudod, hogy nem tehetem. Apám soha nem engedné.
Jaj, ne már! Már megint ez a régi lemez!
Felnőtt nő vagy. Hozz döntéseket te magad!
Ne engedd, hogy apád utadat állja!
Nem vagyok, és nem tudok.
Dehogynem!
Zseniális költő vagy!
Tartozol annyival a világnak, hogy ezt megmutasd!
Nem akarom, hogy a világ olvassa őket. Csak te.
Nem lehetek az egyszemélyes közönséged többé.
Én egyedül nem vagyok elég. Többre van szükséged.
Ezért hívtam meg ezt a férfit.
Aki szerelmes lesz a verseidbe.
Mr. Bowles! Itt van hát!
Hol másutt lennék? Hogy van mindig, Suzie? Mizújs?
Sam, bemutatom a sógornőmet, Emily Dickinsont.
Ó, a híres költőnő! Sokat hallottam önről.
Ugyan már, senki nem hallott rólam semmit.
Nekem hamarabb kell tudnom mindenről, mint másoknak.
Ezért vagyok hírlapíró. Figyelnem kell a trendekre.
A világ villámgyorsan változik. Vele együtt a hírlapírás is.
Mi van az arcán?
Ja, csak tinta.
Maga egy érdekes nő.
És érdekel engem.
Három nap alatt öt városban jártam, Suzie,
elvitt a vonat sokfelé. Sok emberrel találkoztam.
Őrült időket élünk.
Tudtad, hogy Mr. Bowles volt az, aki az újságot
hetilapból napilappá tette?
Ez az ő innovációja volt.
Ahol fát vágnak, ott forgács is hullik.
A hírek szerelmese vagyok.
Nagyon sokat hallottam önről.
Állítólag jobban ír, mint bárki.
Mert zseni, Sam.
És ő lesz a következő nagy felfedezésed.
Valóban? Mikor láthatnék egy verset?
Emily, mondj el egyet neki!
Most rögtön.
Az nagyon jó lenne.
Senki?
Emily?
Tessék, itt a nagy pillanat.
Így biztosabb -
gondolom - csak a lelkemmel
Az ablak üvegéhez tapadva
Oda, ahová más lények a szemüket tapasztják -
Figyelmen kívül hagyva - a Napot -
Valami nem stimmel vele.
Ma nem.
- Kérlek! - Inkább ne.
Tipikus Emily Dickinson.
Fura madár.
Új Amerikát akartok?
A lap neve The Constellation. Változást, forradalmat hozunk.
Mindenkinek megvan a maga dolga.
- Köszönöm, hogy eljött. - Kösz a meghívást!
A feliratot fordította: Varga Attila