Dámy a pánové, mluví k vám váš král Jiří III.
Vítejte na Hamiltonovi.
Vypněte si prosím mobilní telefony
a další zařízení.
Fotografování a pořizování videozáznamů je přísně zakázáno.
NEW YORK ČERVEN 2016
Děkuji a užijte si mé představení.
Jak může z bastarda, sirotka,
syna děvky a Skota,
kterého osud vyhostil doprostřed zapomenutého místa v Karibiku,
kde žil v chudobě a bídě,
vyroste hrdina a učenec?
Otec zakladatel z desetidolarovky, který sám neměl otce,
se dostal dál,
protože tvrdě pracoval,
měl za ušima
a sám na sobě pracoval.
Ve čtrnácti letech ho pověřili vedením obchodní firmy.
A každý den, zatímco byli otroci zabíjeni
a odváženi přes oceán,
vedl vnitřní boj a držel se ve střehu.
Přitom jen toužil být součástí něčeho většího.
Byl připraven žebrat, krást, půjčovat nebo směňovat.
Pak přišel hurikán a zničil všechno kolem
a on pochopil, že to teď nebude vůbec lehké.
Přiložil tužku ke své hlavě, napojil na ni své myšlenky,
tak vznikl první refrén jeho bolestného svědectví.
Brzy se rozkřiklo, že ten chlapec má talent,
a tak vznikla sbírka, díky které se dostal na pevninu.
Pořádně se uč a nezapomeň, odkud pocházíš.
Celý svět bude znát tvé jméno.
Jak se jmenuješ?
Alexander Hamilton.
Jmenuji se Alexander Hamilton
a existuje milion věcí, které jsem neudělal.
Ale jen počkejte,
jen počkejte.
Když mu bylo deset, jeho zadlužený otec je opustil.
O dva roky později Alex a jeho matka onemocněli.
Oba leželi na smrtelné posteli,
nikdo nevěděl, co bude.
Alex se z toho dostal, ale jeho matka zemřela.
Přestěhoval se ke svému bratranci, který pak spáchal sebevraždu.
Jediné, co mu po něm zbylo, byla pošramocená hrdost.
Uvnitř něco křičelo:
„Alexi, musíš se postarat sám o sebe.“
Ponořil se do čtení a přečetl všechny knihy, co mohl.
Někomu méně bystrému by nezbylo nic jiného,
než zemřít nebo být bez peněz.
Začal pracovat jako úředník u majitele domu své zesnulé matky,
obchodoval s cukrovou třtinou, rumem a věcmi, které si nemohl dovolit.
Kvůli knížkám byl ochoten
udělat naprosto cokoli.
Plánoval svou budoucnost.
Teď stojí na přídi lodi
a míří do nové země.
V New Yorku můžete být novým člověkem.
Jen počkejte.
- V New Yorku můžete být novým člověkem. - Jen počkejte.
V New Yorku můžete být novým člověkem.
V New Yorku…
Jen počkejte.
Alexandere Hamiltone.
- Čekáme na tvůj příchod. - Čekáme na tvůj příchod.
Nikdy necouvneš
a vlastně pořád
spěcháš.
- Och, Alexandere Hamiltone. - Alexandere Hamiltone.
Až ti Amerika bude zpívat,
bude chápat vše, čím sis prošel?
Budou vědět, že jsi změnil pravidla hry?
Svět
už nikdy nebude stejný.
Loď přijela do přístavu.
- Vidíte ho? - Jen počkejte.
Další imigrant, který neměl vůbec nic.
Jen počkejte.
Jeho nepřátelé mu zničili reputaci. Amerika na něj zapomněla.
Bojovali jsme po jeho boku.
Já pro něj dokonce zemřel.
Já mu věřil.
Já ho milovala.
A já?
Já jsem ten blázen, který ho zastřelil.
Existuje milion věcí, které jsem neudělal.
Ale jen počkejte.
Jak se jmenuješ?
Alexander Hamilton.
1776,
New York.
Promiňte pane, jste Aaron Burr?
Záleží, kdo se ptá.
Pane, Alexander Hamilton
k vašim službám. Hledal jsem vás, pane.
Znervózňujete mě.
Vaše jméno znám z Princetonu.
Poptával jsem tam zrychlené studium,
když jsem se nepohodl s vaším známým.
Možná jsem ho i uhodil. Vše mám v mlze.
Stará se o finance.
- Uhodil jste kvestora? - Ano.
Chtěl jsem být jako vy.
Za dva roky vystudovat a přidat se k revoluci.
Díval se na mě, jako bych byl hlupák. Nejsem hlupák.
Jak se vám podařilo tak rychle vystudovat?
Moji rodiče si to přáli na smrtelné posteli.
Jste sirotek, jak jinak.
I já. Bože, kéž by byla válka,
ve které bychom dokázali, že jsme lepší, než si myslí.
Mohu vás pozvat na drink?
Moc rád.
Když už spolu mluvíme, rád bych vám něco poradil.
Zkuste mluvit méně.
Cože?
Zkuste se víc usmívat.
Nedávejte najevo, s čím nesouhlasíte a s čím naopak ano.
To nemůžete myslet vážně.
- Chcete se posunout vpřed? - Ano.
Hlupáci, co si pouští hubu na špacír,
končí mrtví.
Kolik je hodin?
Je čas na představení.
Jak říkám.
Je čas na přestavení! Jo!
Jsem John Laurens a sedím v oblíbené hospodě.
Měl jsem dvě piva a dělám na třetím.
Britové se se mnou nechtějí dostat do křížku.
Budu se bít za svobodu.
Přesně tak, příteli. Jmenuji se Lafayette.
Jsem Lancelot této revoluce
a přijel jsem za vámi zdaleka.
Řekněte králi, ať táhne, protože jsem nejlepší.
Jsem Hercules Milligan a s ničím se nepářu.
Tvoje máma mi řekla, abych to zopakoval.
Zamkněte dcery i koně,
mít sex přes čtyři korzety není lehká věc.
Už dost o sexu, nalij mi další pivo.
- Znovu si připijeme. - Na revoluci.
Koho to tu máme? Génia z Princetonu,
Aarona Burra.
Pojďte, řekněte nám něco chytrého.
Hodně štěstí s vaším postojem.
Vy plivete, já sedím.
Uvidíme, jak kdo z nás dopadne.
Burre, revoluce se blíží. Tak na co čekáte?
Když si za ničím nestojíte, tak za co padnete?
- Kdo jste? - Kdo jste vy?
Kdo jste vy?
Kdo je tohle dítě a co udělá?
Nehodlám promarnit svou šanci.
Jsem jako má země. Mladý, dravý a hladový.
A nehodlám promarnit svou šanci.
Získám stipendium na King's College.
Nechci se chlubit, ale ohromuji a udivuji.
Sice jsem chytrý, ale chybí mi pozlátko.
Musím křičet, aby mě slyšeli,
a má slova jsou moudrost sama.
Jsem neopracovaný diamant, lesklý kousek uhlí,
co se snaží dojít svého cíle a umí bezchybně mluvit.
Je mi jen 19, ale jsem mnohem starší.
Newyorské ulice jsou studené.
Má bedra tíží břemena,
své nevýhody naučil jsem se zvládat.
Nemám žádnou zbraň a ulicemi chodím hladový.
Plánuji z této jiskry rozpoutat oheň,
ale stmívá se, tak vám řeknu své jméno.
- Jsem… - A-L-E-X-A-N-D-E-R.
Máme se stát…
Nezávislou kolonií,
ale zatím si s námi Britové vytírají zadek.
Daněmi nás chtějí sedřít z kůže
a král Jiří pak všechny peníze utratí za sebe.
Nemá v plánu své potomky osvobodit,
takže v tomto století musí přijít revoluce.
- Teď jsem přišel já. - Říká v závorkách.
A nedivte se, až o mně budou historici psát.
Za naši svobodu položím svůj život.
Nakonec budete svědky mého vzestupu.
- Nehodlám promarnit svou šanci. - Šanci.
Jsem jako má země. Mladý, dravý a hladový.
A nehodlám promarnit svou šanci.
Nehodlám promarnit svou šanci.
Jsem jako má země. Mladý, dravý a hladový.
A nehodlám promarnit svou šanci.
Připijeme si na šanci.
Sním o životě bez monarchie,
nepokoje ve Francii povedou k anarchii.
Říkám to správně, že?
Anarchie.
Mé protivníky v boji zachvátí panika.
Nepromarním šanci.
Jsem krejčovský učeň
a teď jsem jako váš otec.
Vzbouřím se s vámi,
možná se společensky prosadím
a přestanu šít kalhoty.
- Chopím se šance. - Šance.
Nebudeme skutečně svobodní,
dokud otroci nemají stejná práva jako my.
Vy a já, jde o všechno.
Počkejte, až vyrazím na koni s prvním černým praporem.
Na šanci!
Géniové, ztište se.
Vyhnete se problémům a znásobíte své možnosti.
Jsem v tom s vámi, ale situace je napjatá.
Měli byste se naučit, že když
nebudete mlčet, připijeme si na vaši smrt.
Podívejte se, co máme.
Pan Lafayette, drsný jako Lancelot.
Laurensi, máte sexy kalhoty a líbíte se mi.
Vytmavíme jim to a spikneme se proti nim.
Jaká je šance, že skončíme stejně?
Kašleme na konvenční moudrost,
jsme revolucionáři a zastánci zrušení otroctví.
Dejte mi hodnost a ukažte mi, kde je munice.
Mluvím moc nahlas?
Někdy se příliš rozohním a nevidím si do pusy.
Nikdy jsem neměl přátele, ale slibuji vám, že na mě budete hrdí.
Nechme ho velet.
Nehodlám promarnit svou šanci.
Jsem jako má země. Mladý, dravý a hladový.
A nehodlám promarnit svou šanci.
Nehodlám promarnit svou šanci.
Jsem jako má země. Mladý, dravý a hladový.
A nehodlám promarnit svou šanci.
A všichni zpívejte!
Hej!
- Opřete se do toho z plných plic! - Jo!
Vykřičte to do celého světa.
Do celého světa.
- No tak! - Jo!
Do toho! Povstaň,
když se musíš plazit před ostatními, tak povstaneš.
Řekni svému bratru, že musí povstat.
Řekni své sestře, že musí povstat.
Kdy povstanou tyto kolonie?
Povstaňte!
Na smrt myslím tak často, že je jako vzpomínka.
Kdy si pro mě přijde?
Až budu spát? Sedm stop přede mnou?
Až ji zmerčím, mám utíkat, nebo zůstat stát?
Je to jako rytmus bez melodie?
Nemyslel jsem, že se dožiju dvaceti let,
v mé domovině máte kliku, když se dožijete deseti.
Zeptejte se kohokoli, proč nečekáme, proč se smějeme a pijeme.
Tuto chvíli si musíme užít.
To stačilo, vymažte to.
Tohle není okamžik, je to hnutí.
Všichni jsme hladoví a chceme něco dokázat.
Jen blázni se nám postaví, věříme svému postoji.
Jako Mojžíš bojujeme za svou zemi zaslíbenou.
A když vyhrajeme a získáme nezávislost,
je to garance svobody pro naše potomky?
Nebo naše prolitá krev spustí nekonečný koloběh
pomsty a smrti bez obžalovaných?
Dění v ulicích je vzrušující,
ale Ježíši, v tom krvelačném boji
stále čtu a píšu.
Musíme být schopni spravovat finance.
Jsme národ států? V jakém stavu je náš národ?
Už nechci trpělivě čekat.
S vášní pošlapu každé očekávání.
Každý čin je aktem stvoření.
Směju se do očí obětem a smutku.
Poprvé myslím na budoucnost.
A nehodlám promarnit svou šanci.
Nehodlám promarnit svou šanci.
Jsem jako má země. Mladý, dravý a hladový.
A nehodlám promarnit svou šanci.
Povstaneme. Chopíme se šance.
Povstaneme.
- Chopíme se šance. - Povstaneme.
Chopíme se šance.
Jo! Chopíme se šance!
A nehodlám promarnit svou…
Nehodlám promarnit svou šanci!
Hej!
- Ať vás slyší! No tak! - Jo!
Ještě jednu rundu, pánové.
Možná se nedožiju naší slávy.
Ale do boje se vydám rád.
A až naše děti budou vyprávět ten příběh…
Bude to příběh dnešního večera.
Dáme si ještě jednu rundu!
Dáme si ještě jednu rundu.
Připijme si na svobodu,
kterou nám nikdo nemůže vzít,
i když vám tvrdí něco jiného.
Připijme si na nás čtyři.
Zítra nás bude víc
a budeme vyprávět příběh dnešního večera.
Bude to příběh dnešního večera.
Připijme si na svobodu,
kterou nám nikdo nemůže vzít…
I když vám tvrdí něco jiného.
Dáme si ještě jednu rundu!
Připijme si na nás čtyři.
Zítra nás bude víc
a budeme vyprávět příběh dnešního večera.
Dáme si ještě jednu rundu!
Bude to příběh dnešního večera.
Připijme si na svobodu.
Bude to příběh dnešního večera.
Připijme si na svobodu.
Bude to příběh dnešního večera.
Bude to příběh
dnešního večera.
Co bohatí milují nejvíc?
Chodit do centra a poflakovat se s chudinou.
Přijedou v kočárech a okukují studenty,
jak si povídají.
Třeba Philip Schuyler se v penězích topí,
ale netuší,
že jeho dcery Peggy, Angelica a Eliza
chodí do města a pozorují chlapy při…
Práci.
Angelica.
- Práce. - Eliza.
- A Peggy. - Práce.
- Sestry Schuylerovy. - Angelica.
- Peggy. - Eliza.
Práce.
Otec řekl, že máme být do tmy doma.
Otec o tom nemusí vědět.
Otec říkal, že sem nemáme chodit.
A kdo tě tu drží?
Ale podívej se kolem sebe,
New Yorkem cloumá revoluce.
New Yorkem.
Angelico, práce.
Jako by nestačilo, že otec chce jít do války.
Lidé křičí na náměstí.
Jako by nestačilo, že tu bude násilí.
Nové nápady jsou všude kolem.
Podívej se kolem sebe.
Angelico, připomeň mi, co hledáme?
Hledá mě!
Elizo, hledám pracující mysl.
Práce.
- Hledám pracující mysl. - Práce.
Práce.
Není nad léto ve městě,
kde krásky stojí vedle lidí, co spěchají.
Promiňte, slečno, myslím to vážně.
Váš parfém prozrazuje, že máte peníze.
Proč se poflakujete městem v drahých botách?
Hledáte tu snad nějakou inspiraci?
Je mi z vás špatně.
To je jen proměnná.
Jsem bohatý a důvěryhodný.
Četla jsem „Zdravý rozum“ od Thomase Paina.
Prý jsem prudká. Nebo jsem šílená?
Chcete revoluci? Já zase osvícení.
Tohle je mé prohlášení!
„Považujeme tyto pravdy za samozřejmé, že všichni lidé jsou si rovni.“
Až potkám Thomase Jeffersona,
donutím ho, aby do toho zahrnul i ženy.
Práce.
Podívej se kolem sebe,
máme štěstí, že žijeme zrovna teď.
Podívej se kolem sebe,
máme štěstí, že žijeme zrovna teď.
Na Manhattanu probíhá historický okamžik
a my se nacházíme v nejúžasnějším městě na světě.
V nejúžasnějším městě na světě.
Četla jsem „Zdravý rozum“ od Thomase Paina.
Prý jsem prudká. Nebo jsem šílená?
Chcete revoluci? Já zase osvícení.
Tohle je mé prohlášení!
„Považujeme tyto pravdy za samozřejmé,
že všichni lidé jsou si rovni.“
Podívej se kolem sebe,
máme štěstí, že žijeme zrovna teď.
Na Manhattanu probíhá historický okamžik
a my se nacházíme
- v nejúžasnějším městě na světě. - V nejúžasnějším městě.
V nejúžasnějším městě na světě.
- Práce. - Angelica.
- Práce. - Eliza.
- A Peggy. - Práce.
- Sestry Schuylerovy. - Práce.
- Hledáme pracující mysl. - Práce.
- Haló! - Práce.
Práce.
V nejúžasnějším městě.
V nejúžasnějším městě na světě.
Poslouchejte!
Jmenuji se Samuel Seabury a představuji
„Svobodné úvahy o jednání Kontinentálního kongresu.“
Nedbejte na lůzu volající po revoluci.
Nejde jim o vaše dobro.
Rozneste ho na kopytech.
Chaos a krveprolití nejsou řešením.
Nedovolte, aby vás svedli na scestí.
Tento Kongres nemluví za mě.
Nevšímejte si ho.
Hrají nebezpečnou hru.
Modlím se, aby král měl s vámi slitování.
Hanba.
- Rozeženou vás… - Nedbejte na lůzu…
- křikem. - volající po revoluci.
Ale revoluce přichází.
- Chudina vyhraje. - Nejde jim o vaše dobro.
Je těžké vás poslouchat a nesmát se.
Chaos a krveprolití.
- Je všude. - Není řešením.
Měl byste mlčet.
- Svedou vás na scestí. - A co Boston?
Přišli jsme už o mnoho.
Mluvíte o Kongresu.
Tento Kongres nemluví za mě.
Mí psi mluví jasněji než vy.
Hrají nebezpečnou hru.
Ale kupodivu jste stejně prašiví.
Modlím se, aby král měl s vámi slitování.
Je snad v Jersey?
- Hanba. - Za revoluci.
- Nedbejte… - Zopakujte to…
- A budu… - Křičet…
Podívejte se na mě a nečtěte.
Nejde jim o vaše…
Nemůžete modulovat a pak nediskutovat.
Proč by měl malý zaoceánský ostrov regulovat cenu čaje?
No tak, Alexandere.
Burre, raději budu rozdělující než nerozhodný.
Zanechte zdvořilostí.
Ticho! Zpráva od krále!
Zpráva od krále!
Říkáte,
že cena mé lásky je cena, kterou nehodláte platit.
Pláčete
do čaje, který jste hodili do moře. Když mě vidíte jít kolem,
proč jste tak smutní?
Pamatujte, že když jste odcházeli, na něčem jsme se dohodli.
Teď mě rozčilujete.
Pamatujte, že navzdory našemu odcizení
jsem váš muž.
Vrátíte se.
Brzy, však uvidíte.
Dojde vám, že patříte mně.
Vrátíte se.
Čas ukáže.
Vzpomenete si, že jsem vám vládl dobře.
Oceány stoupají, říše padají.
Společně jsme to zvládli.
A až bude situace kritická,
pošlu vám prapor v plné zbroji, abych vám připomněl svou lásku.
Říkáte, že naše láska vás vysává
a že už nemůžete dál.
To vy si budete stěžovat,
až budu pryč.
A ne! Neměňte téma,
protože vy jste mí oblíbení poddaní.
Mí sladcí, poslušní poddaní.
Mí věrní královští poddaní.
Na věky věků.
Vrátíte se, tak jako vždycky.
Budu bojovat a tu válku vyhraju.
Kvůli vaší lásce a kvůli vaší chvále.
A budu vás milovat, dokud nás smrt nerozdělí.
Až tu nebudete, zešílím.
Tak neničte náš krásný vztah,
protože až bude situace kritická,
zabiji vaše přátele a vaši rodinu,
abych vám připomněl svou lásku.
A všichni!
Britský admirál Howe nalodil své vojáky.
32 tisíc vojáků v newyorském přístavu.
- 32 tisíc vojáků v newyorském přístavu. - V newyorském přístavu.
Až obklíčí naše vojáky,
obklíčí naše vojáky.
Jako dítě z Karibiku jsem toužil po válce.
Byl jsem chudý a věděl jsem, že jen tak se z toho vymaním.
Jestli o mně budou psát,
tak buď proto, že jsem jako slavný zemřel v bitvě,
- nebo jsem povstal. - Povstal.
Za tuto zemi budeme bojovat, ale je jen jediný muž,
který nás může vést.
- Abychom povstali. - Povstali.
Chápete? Je to jediný způsob, jak můžeme povstat.
- Právě přichází. - Přichází generál.
- Dámy a pánové. - Přichází generál.
- Moment, na který jste čekali. - Přichází generál.
- Pýcha Mount Vernonu. - Přichází generál.
George Washington.
- Jsou v přesile. - Co?
- Je jich mnoho. - Co?
Je jich víc a jsou lépe připraveni.
Musíme do toho dát vše.
Budu potřebovat pravou ruku.
Poslouchejte.
Mohu k vám být na chvilku upřímný?
Naplno se otevřít a říct lidem, jak se opravdu cítím?
Jsem předobraz moderního generálmajora,
uctívaný virginský veterán,
jehož muži jdoucí do boje mu zajistí slávu.
Píšu dopisy svým příbuzným a zdobím je svou elegancí a výmluvností,
ale o tom problému, o pravdě, která nám hledí do očí, všichni mlčí.
Až uslyšíte britská děla…
Bum!
…je naděje na úspěch mizivá.
Jak mohu pokračovat ve vedení, když ti, které vedu, stále ustupují?
Zastavili jsme krveprolití a Britové zabírají Brooklyn.
Jezdec bere věž, ale podívejte!
- Jsou v přesile. - Co?
- Je jich mnoho. - Co?
Je jich víc a jsou lépe připraveni.
Musíme do toho dát vše.
Budu potřebovat pravou ruku.
Jdou na nás!
Ostřelují Battery! Zkontrolujte škody.
Musíme je zastavit, vzít jim jejich výhody.
Opřeme se do nich silou, kterou nám Bůh dal.
Hamilton loď neopustí! Ukradneme jim děla.
Bum!
Výstřel z děla, všude krev a sračky.
A bum!
Výstřel z děla, opouštíme Kip's Bay.
- Bum! - A další loď a…
- Bum! - Přišli jsme o jižní cíp a…
- Bum! - Rychle do Harlemu.
Už žádné další chyby.
Zbraně a koně, musíme se rozdělit.
Britové ničí město a mé muže ovládá strach.
Jsem kousek od toho, abych se vzdal a čelil kritice.
Zatím však čelím obrovské vzpouře!
Opravdu mám s těmito muži bránit Ameriku?
Vyrážíme o půlnoci, Manhattan je v dálce.
Přeci nemohu být všude. Okamžitě potřebuju nějakou pomoc.
- Vaše excelence, pane. - Kdo jste?
Aaron Burr, pane. Mohu se vyjádřit?
Můžete.
Pane, sloužil jsem jako kapitán s generálem Montgomerym,
než ho v Quebecu střelili do krku.
Myslím si, že bych vám mohl být nápomocen.
Obdivuji, jak z dálky střílíte po Britech,
ale mám pár otázek a návrhů na to,
jak bojovat a nestahovat se na západ.
- Ano? - No…
Vaše excelence, poslal jste pro mě?
Hamiltone, pojďte dál. Znáte Burra?
- Osud nás stále svádí dohromady. - Ano.
Jak jsem říkal, pane, těším se na vaši strategii.
- Burre? - Pane?
Zavřete za sebou dveře. Na shledanou.
Pane, udělal jsem něco špatně?
Naopak.
Zavolal jsem vás, protože naše šance jsou mizivé.
Vaše pověst vás předchází, ale musím se smát.
Pane?
Proč vás nikdo nezískal mezi své podřízené?
Pane…
Jste mladý muž s velkým renomé.
Vím, že jste Britům ukradl jejich děla.
Nathanael Greene a Henry Knox vás chtěli najmout.
Ano, do administrativy. Ani náhodou.
- Proč se tak čílíte? - Nečílím.
Chápu, chcete bojovat. Jste plný elánu.
Ve vašem věku jsem nebyl jiný.
Fantazírujete, že zemřete jako mučedník?
Ano.
Umírání je jednoduché, mladíku. Žít je těžší.
- Proč mi to říkáte? - Jen jsem upřímný.
Pracuji s třetinou toho, co nám Kongres slíbil.
Jsme jako střelný prach, který brzy vybuchne.
Potřebuji pomoc od někoho, jako jste vy, takže…
Nehodlám promarnit svou šanci.
Jsem jako má země. Mladý, dravý a hladový.
Nehodlám promarnit svou šanci.
Chlapče jsou v přesile, je jich mnoho.
Potřebujete pomoc. Mám pár přátel.
Laurens, Mulligan, Marquis de Lafayette. Kdo další?
- Je jich víc a jsou lépe připraveni. - Potřebujeme zvědy.
Třeba někteří královi muži něco prozradí.
Bum!
Napíšu Kongresu, že potřebujeme zásoby.
Vy shromážděte muže a překvapíme je.
Bum!
Pomohu vám se vším, co bude třeba,
aby se náš nový národ postavil na nohy!
Přichází generál.
- Povstanu. - Co?
- Přichází generál. - Povstanu.
- Co? - Přichází generál.
- Povstanu. - Co?
Přichází generál.
- Co? - A jeho pravá ruka.
Bum!
Jak může z bastarda, sirotka, syna děvky
a tak dále, vzniknout takový fenomén?
Sledujte, jak se tento protivný arogantní křikloun
stane pravou rukou otce zakladatele.
Washington zaměstnal Hamiltona bez velkých rozmyslů.
Ale Hamilton nechce psát. Chce bojovat.
S perem je Hamilton nepřekonatelný,
ale co máme společného? Oba jsme machři, když přijde na…
Ženy.
Tolik jich musíme odpanit.
Ženy.
Vzhled, blízkost k moci.
Ženy.
Naplňují ho a rozptylují ho.
Martha Washingtonová po něm pojmenovala svého divokého kocoura.
To je pravda.
Zimní ples, rok 1780.
Jeho okrasou jsou sestry Schuylerovy.
Kdyby si jednu ze sester vzal, stal by se bohatým.
Jde o to „kdyby“, nebo o to kterou, Burre?
- Hej. - Hej.
Hej.
- Hej. - Hej.
- Ano beru. - Hej.
Hej.
- Ano, beru. - Hej.
- Jsem z tebe naprosto bezmocná. - Bezmocná.
Při pohledu do tvých očí vím, že zvládnu všechno.
Jsem bezmocná.
Jsem na dně a úplně se v nich topím.
Nikdy jsem nechtěla být středem pozornosti.
Jedné horké noci jsme byly na zábavě s několika rebely
a já se usmívala na svou krásnou sestru,
pak jsi vešel do místnosti a mně se podlomila kolena.
Z druhé strany sálu jsem se snažila, aby sis mě všimnul.
Hudba hrála a všichni tančili.
Tančili, jedli a popíjeli.
Chytila jsem sestru za ruku a řekla jí, že to je ten pravý.
Má sestra k tobě přešla přes celý sál
a já nervózně očekávala, co udělá.
Chytila tě za ruku a moje naděje pohasla.
Pak ses na mě podíval a já se cítila bezmocná.
- Ty tvé oči. - Při pohledu do tvých očí vím,
- že zvládnu všechno. Jsem bezmocná. - Jsem bezmocná.
A vím…
Jsem na dně a úplně se v nich topím.
- Bezmocná. - …že jsem se zamilovala.
- Při pohledu do tvých očí… - Jsem zamilovaná.
Bezmocná.
A vím, že jsem na dně a úplně se v nich topím.
- Kam mě berete? - Změním vám celý život.
V tom případě pokračujte.
Elizabeth Schuylerová, těší mě.
- Schuylerová? - Má sestra.
Děkuji za vše, co děláte.
Pokud si naše setkání vyžadovalo válku, stálo to za to.
Nechám vás o samotě.
O týden později trávím noci psaním dopisů.
S každým dopisem od tebe je můj život lepší.
Směju se své sestře, která chce začít harém.
Kdybys mě měla ráda, jak říkáš, rozdělila by ses.
Ha!
Dva týdny poté stojím nervózně v salónku,
když žádáš mého nevěřícího otce o mou ruku.
Při společném jídle se třesu strachy
a snažím se zadržet slzy, protože tvá mysl zvládne naprosto cokoli.
Můj otec k tobě přejde přes celou místnost
a mě pohltí panika. Bojím se, že to je náš konec.
Ale on ti potřese rukou a řekne, abys mi byl věrný.
Ty se na mě s úsměvem otočíš a já jsem…
Bezmocná.
Při pohledu do tvých očí vím, že zvládnu všechno.
- Jsem bezmocná. - Bezmocná.
Jsem na dně
a úplně se v nich topím.
- Bezmocná. - Je můj.
- Ten muž je můj. - Při pohledu do tvých očí vím,
že zvládnu všechno.
- Jsem bezmocná. - Bezmocná.
Bezmocná.
Jsem na dně a úplně se v nich topím.
Elizo, nemám žádné peníze,
půdu ani vojsko, kterému bych velel. Nejsem ani slavný.
Mám jen svou čest, schopnost tolerovat bolest,
pár let studia na univerzitě a velmi inteligentní mysl.
Je šílené, co ve mně tvá rodina vzbuzuje.
Peggy se mi svěřuje, Angelica po mně vyjela…
Neboj se, mám oči jen pro tebe.
Pořídíme si něco v Harlemu a zbytek přijde sám.
Od dětství žiju bez své rodiny.
Otec odešel, matka zemřela a já byl naprostý samorost.
Ale na obličej své matky nikdy nezapomenu.
Elizo, přísahám Bohu, že dokud budu živ, nebudeš se cítit…
- Bezmocná. - Ano, beru.
- Elizo. - Bezmocná.
- Ano, beru. - Nikdy jsem se necítila tak…
- Jo. - Bezmocná.
Jsem na dně a úplně se v nich topím.
Jsem na dně a…
Můj život bude díky Elize skvělý.
Při pohledu do tvých očí vím, že zvládnu všechno.
- Jsem… - Bezmocná.
Jsem na dně a úplně se v nich topím.
V New Yorku můžeš být novým člověkem.
Bezmocná.
Skvělé, takhle se to dělá.
Všichni teď zatleskejte hlavní družičce,
Angelice Schuylerové!
Připíjím na ženicha.
Na ženicha!
- Na nevěstu! - Na nevěstu!
Na nevěstu!
- Připíjí na tebe tvá sestra. - Angelica.
Zatleskejte Angelice.
- Vždy budu stát po tvém boku. - Po tvém boku.
Po tvém boku.
- Na váš sňatek. - Na Unii, na revoluci.
- A na naději, kterou nám dává. - Dává.
Dává.
- A ať jste navždy… - Navždy.
Spokojení.
Přetáčení.
Bezmocná.
- Zvládnu. - Bezmocná.
- Topím. - Přetáčení.
- Tu noc si pamatuji, ale asi… - Přetáčení.
- Tu noc si pamatuji… - Tu noc si…
Tu noc si pamatuji,
ale možná jí budu po zbytek svého života litovat.
Pamatuji si, jak se ti vojáčci mohli kvůli naší pozornosti přetrhnout.
Pamatuji si mihotání svíčky, jako by to byl neurčitý sen.
Ale Alexandre, nikdy nezapomenu na chvíli, kdy jsem tě poprvé viděla.
Už nikdy nebudu stejná.
Inteligentní oči muže, který si prožil své,
a když jsi mě pozdravil, zapomněla jsem, jak se jmenuji,
a mé srdce zahořelo. Zahořela každá jeho část. Myslím to vážně.
Působíte na mě jako žena, která nikdy není spokojena.
Nevím, o čem to mluvíte. Chováte se dost nevhodně.
Jste jako já. Také nikdy nejsem spokojený.
Vážně?
Ještě nikdy jsem nebyl spokojený.
Jmenuji se Angelica Schuylerová.
Já Alexander Hamilton.
Odkud pochází vaše rodina?
To není důležité. Existuje milion věcí, které jsem neudělal.
Ale jen počkejte…
To je tak když potkáte někoho stejně důvtipného.
Na stejné úrovni. Tak co je ten problém?
Cítím svobodu, vidím světlo.
Je jak Ben Franklin s klíčem a drakem.
Mluvili jsme spolu asi tři minuty,
ale na všem se shodli.
Je to sen, je to tanec,
je to tak trochu postoj.
Flirtuje se mnou, ale dám mu šanci.
Když jsem se ptala na rodinu,
začal si nepřítomně hrát s rukama.
Nemá peníze, ale do všeho jde po hlavě.
Je to krasavec a moc dobře to ví.
Pod nosem mu roste jen chmýří.
Chci s ním odejít daleko.
Otočím se k sestře a vidím, že je…
Bezmocná.
A vím, že je…
Bezmocná.
Na očích jí vidím, že je…
Bezmocná.
A v jednu chvíli mi dojdou tři základní pravdy.
- Kam mě berete? - Změním vám celý život.
V tom případě pokračujte.
První pravda.
Jsem dívka, jejíž jedinou povinností je vzít si boháče.
Otec nemá syny, takže já jsem ta, kdo se jako syn musí chovat.
Jsem nejstarší, nejdůvtipnější
a drby se v New Yorku šíří rychle.
Alexander je chudý,
ale to nic nemění na tom, že po něm toužím.
Elizabeth Schuylerová, těší mě.
- Schuylerová? - Má sestra.
Druhá pravda.
Chce mě kvůli jménu,
aby měl lepší postavení.
Bylo by naivní si to nepřiznat. Možná právě proto
jsem mu představila Elizu, a teď je jeho nevěstou.
To se ti povedlo, Angelico, měl pravdu. Nikdy nebudeš spokojená.
Děkuji za vše, co děláte.
Pokud si naše setkání vyžadovalo válku, stálo to za to.
Nechám vás o samotě.
Třetí pravda.
Svou sestru znám jako svoje boty.
Neexistuje důvěryhodnější či hodnější člověk.
Kdybych jí řekla, že ho miluji, tiše by mi ho přenechala.
Byl by můj a ona by říkala, že jí to nevadí.
- Lhala by. - Lhala by.
Ale když v noci sním, vidím Alexanderovy oči.
Představuji si, jaké by to bylo,
kdybych ho neodsoudila tak rychle.
Alespoň si vzal za ženu mou drahou Elizu
a jeho oči tak nezmizí z mého života.
- Na ženicha. - Na ženicha.
Na ženicha.
- Na nevěstu. - Na nevěstu.
- Připíjí na tebe tvá sestra. - Angelica.
- Vždy budu stát po tvém boku. - Po tvém boku.
- Na váš sňatek. - Na Unii, na revoluci.
- A na naději, kterou nám dává. - Dává.
- A ať jste navždy… - Navždy.
- Spokojení. - Spokojení.
Spokojení.
- A já vím… - Spokojení.
Spokojení.
- Bude to šťastná nevěsta. - Spokojení.
Spokojení.
- A já vím… - Spokojení.
Spokojení.
On nebude nikdy spokojený.
Já nebudu nikdy spokojená.
Možná se nedožiju naší slávy.
Ale viděl jsem malé i velké zázraky.
Viděl jsem malé i velké zázraky.
Jestli se může oženit tenhle švihák…
Jestli se může oženit Alexander,
tak možná i my máme naději.
- Připijme si na svobodu. - Hej!
Protože ta ti tímto končí.
A nezáleží na tom, co ti říká.
Dáme si ještě jednu rundu!
Připijme si na nás čtyři.
Na nového boháče.
Budeme vyprávět, co se dnes stalo.
Dáme si ještě jednu rundu!
- Kdopak to je? Aaron Burr? - Pane.
- Myslel jsem, že nedorazíte. - No jo.
- Burre. - Přišel jsem vám pogratulovat.
- Řekněte nám něco. - Vidím, že tu jsou všichni.
Jste vážně hrozný, Burre.
Ignorujte je. Gratuluji, podplukovníku.
Radši bych měl vaši hodnost, než řídil Georgův diář.
- Nechte být. - Je to fakt.
Buďte rozumný.
Z toho, co jsem slyšel, jste nenahraditelný.
A já zase slyšel, že jste si našel někoho speciálního, Burre.
Opravdu?
Co před námi skrýváte, Burre?
- Měl bych jít. - Ne, to oni by měli jít.
- Nechte nás o samotě. - Vážně?
To nic, Burre.
Škoda, že jste tu slečnu dnes nepřivedl.
To je milé, ale bohužel je to nezákonné.
- Jak to? - Je vdaná.
- Aha. - Je vdaná za Britského úředníka.
A sakra.
Gratuluji vám, Alexandere.
Zkuste se víc usmívat.
Uvidíme se, až válka skončí.
Asi vám nebudu nikdy rozumět.
Pokud tu ženu milujete, jděte si pro ni.
Na co čekáte?
Uvidíme se, až válka skončí.
Theodosia mi každý den píše.
Každý den.
Dělám jí v posteli společnost, když je její muž pryč.
Pryč.
Je na britské straně v Georgii. Snaží se udržet vojsko na uzdě.
Nemůže mít celou Georgii, protože Theodosia patří mně.
Láska nedělá rozdíl mezi hříšníky a dobrými lidmi.
Jen bere a bere, ale my pořád milujeme.
Smějeme se, pláčeme, hroutíme se a děláme chyby.
A jestli mám být po jejím boku, i když se to mnohým nepovedlo,
jsem ochoten si počkat.
Jsem ochoten si počkat.
Počkat.
Můj děd lidi strašil peklem, byl totiž kazatel.
Kazatel.
Ale jsou věci, které vás homilie a chvalozpěvy nenaučí.
Nenaučí.
- Má matka byla geniální. - Geniální.
Můj otec budil respekt.
Respekt.
Po smrti mi nezanechali žádné instrukce,
jen odkaz, který je třeba chránit.
Smrt nedělá rozdíl mezi hříšníky a dobrými lidmi.
Jen bere a bere, ale my pořád žijeme.
Padáme, stoupáme, hroutíme se a děláme chyby.
A pokud mám být naživu,
i když ti, kdo mě milovali, jsou mrtví,
- jsem ochoten si počkat. - Počkat.
Jsem ochoten si počkat.
- Počkat. - Počkat.
Jsem to jediné, nad čím mám kontrolu.
Počkat.
Jsem nenapodobitelný, jsem originál.
Počkat.
Nehodlám být pozadu nebo pozdě.
Počkat.
To není tak, že bych nečinně stál, jen vyčkávám.
Vyčkávám.
Hamiltona čeká nekonečný krpál.
Krpál.
Chce světu ukázat, nemá co ztratit.
Ztratit.
Hamiltonovo tempo je smrtící, neztrácí čas.
Čas.
Jaké to asi je být v jeho kůži?
Hamilton není z těch, co by váhali,
a nemá žádné zábrany.
Jen bere a bere,
a přesto vyhrává.
Mění pravidla hry, hraje a zvyšuje sázky.
A pokud se mu má dařit,
když ostatní padají,
pak jsem ochoten si počkat.
Počkat.
Jsem ochoten si počkat.
Život nedělá rozdíl mezi hříšníky a dobrými lidmi.
Jen bere a bere, ale my pořád žijeme.
- Padáme… - Padáme, stoupáme, hroutíme se
- a děláme chyby. - Stoupáme…
A pokud mám být naživu, i když tolik lidí už zemřelo,
pak jsem ochoten si…
Počkat.
- Počkat. - Počkat.
Zůstaň naživu.
Ještě nikdy jsem neviděl generála tak sklíčeného.
Naplno jsem převzal vyřizování korespondence.
Kongres píše, abychom napadli Brity vším, co máme.
Píšu mi zpátky, že jsme na tom tak, že jíme své koně.
Místní prodejci nám nechtějí pomáhat,
berou jen britské peníze a nad našimi ohrnují nos.
- Kavalerie nedorazí. - Ale pane…
Alexi, poslouchej mě, je jen jediný způsob, jak vyhrát.
Musíme vyvolat nepokoje.
Ano.
Nezapojovat se a udeřit v noci,
bojovat, než jejich vojáci vezmou nohy na ramena.
Musíme znemožnit ospravedlnění nákladů na válku.
- Být rychlejší. - Být rychlejší.
- Vydržet déle. - Vydržet déle.
Zasadit jim ránu a rychle zmizet.
Zůstat naživu, než ten masakr skončí.
Je jasné, že přijdeme o spoustu mužů.
Připijeme si na ně.
Vrátím se do New Yorku ke své práci.
Já poprosím Francii o pomoc a o lodě.
My s Hamiltonem sepíšeme úvahy proti otroctví.
Každý den prověří naše kamarádství a odvahu.
Přerušíme zásobování, ukradneme kontraband.
Své bitvy a místa odporu si pečlivě vybereme.
A každý den říkám: „Pane, svěřte mi velení.“
- A každý den… - Ne.
- Bez rozmyslu mě odmítne. - Zůstaň naživu.
Místo mě povýšení získá…
Charles Lee!
Je druhým velitelem.
Jsem generál. Jupí!
Rozhodně by nebyl mou první volbou.
Naprosto podělá bitvu u Monmouthu.
- Do boje! - Ústup!
Co to děláš, Lee? Dej se dohromady.
- Je jich tu příliš mnoho. - Tohle není podle tvého gusta?
- Hamiltone! - Pane!
- Ať se Lafayette chopí velení. - Ano.
Tisíc vojáků zemře ve čtyřicetistupňovém horku.
Jen o vlásek jsme unikli jisté porážce.
Charles Lee byl zanechán na pospas osudu
a těm, co poslouchali, začal vyprávět tuhle pohádku.
Washington nesmí být ponechán bez dozoru.
Je nerozhodný, žene nás z krize do krize.
To nejlepší, co pro revoluci může udělat,
je vrátit se na tabákovou plantáž do Mount Vernonu.
Nechte ho být, historie odhalí pravdu.
- Ale pane… - Čeká nás válka.
Věnujme se tomu.
Lee říká velké lži, někdo by mu to měl vytmavit.
Nemohu neuposlechnout přímé rozkazy.
Pak to udělám já.
Alexandere, jsi můj nejlepší přítel.
Laurensi, nezahazuj svoji šanci.
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět…
To je deset přikázání duelu.
První přikázání.
Uražený musí dojít satisfakce.
Pokud dojde k omluvě, vše je zapomenuto.
Druhé přikázání.
Neomluví-li se, vyber si sekundanta.
Tvůj nadporučík ti pomůže očistit čest.
Třetí přikázání.
Vaši sekundanti se setkají.
Dohodnou smír.
Nebo čas a místo souboje.
To je běžné hlavně mezi důstojníky.
Většina rozepří se urovná a pistole zůstanou netknuté.
Čtvrté přikázání.
Nedohodnou-li se na smíru, nevadí.
Pak je třeba zajistit pistole a lékaře.
Zaplatíte mu předem a chováte se k němu zdvořile.
Necháte ho se k vám otočit zády, aby mohl zapírat.
Páté přikázání.
Souboj začne dřív, než vyjde slunce.
Zvolte místo své smrti, nejlépe suché.
Šesté přikázání.
Zanechte dopis svým potomkům, napište jim o svém životě.
Modlete se za nebe či peklo.
Sedmé přikázání.
Vyznejte se z hříchů a připravte se na to,
že se postavíte protivníkovi.
Osmé přikázání.
Máte poslední šanci vyjednat smír.
Vyšlete své sekundanty, aby se pokusili vše urovnat.
- Alexandere. - Aarone Burre.
Nesouhlasíte snad, že souboje jsou hloupost?
Jistě, ale váš člověk se musí zodpovídat za svá slova, Burre.
Vlastním životem? Oba víme, že to je absurdní.
A kolik mužů zemřelo, protože Lee byl nezkušený?
Takže souboj bude.
Deváté přikázání.
Dívejte se jim do očí, zamiřte
a seberte veškerou odvahu.
Pak počítejte.
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět…
- Číslo! - Deset kroků!
Výstřel!
Lee, vzdáváte se?
Střelil jste ho do boku, co mu zbývá.
- Došel jsem satisfakce. - Musíme zmizet.
Jdeme, vyhráli jsme.
Přichází generál!
- To bude zajímavé. - Co to má znamenat?
Pane Burre, lékaře pro generála.
Ano, pane.
Lee, možná se neshodneme, ale věřte mi,
že s těmito muži nesouhlasím.
- Díky za vaše služby. - Jdeme.
- Hamiltone! - Pane!
Sejdeme se uvnitř.
Sejdete se uvnitř.
- Synu… - Neříkejte mi tak.
Válka je těžká i bez vnitřních bojů.
Lee vás urazil.
- Tak dostal. - To nic neřeší.
Naštvete naše spojence na jihu.
Máte pravdu.
Měl ho střelit do obličeje, aby zmlkl.
- Synu… - Nejsem…
Pozor na jazyk.
Umím se bránit sám.
- Jsem muž! - Lee, Conway.
Tito muži pošpinili vaše jméno.
Mé jméno toho ustojí mnohem víc.
Nemám vaše jméno.
Nemám vaše tituly, vaše pozemky.
- Ale když… - Ne.
Když mi svěříte velení praporu, muže, které bych vedl,
tak po válce to můžu mít také.
Nebo můžete zemřít a my vás potřebujeme živého.
Ale já zemřu rád.
Synu, vaše žena i já vás potřebujeme živého.
Ještě jednou mi řeknete synu…
Běžte domů, Alexandere.
To je rozkaz vašeho velitele.
Pane…
Běžte domů!
Podívej se kolem sebe,
jaké máme štěstí, že žijeme právě teď.
Podívej se kolem sebe.
Jak dlouho to víš?
- Asi měsíc. - Elizo.
Měla jsi mi to říct.
Před měsícem jsem to napsala generálovi.
- Ne. - Prosila jsem ho, aby tě poslal domů.
Měla jsi mi to říct.
Nelituji toho.
Věděla jsem, že budeš bojovat do konce.
Válka neskončila.
Ale zasloužíš si šanci poznat svého syna.
Podívej se kolem sebe,
jaké máme štěstí, že žijeme právě teď.
Bude se ti líbit být ženou chudého muže?
Muže, který tě nebude moct zajistit?
Líbí se mi být tvou ženou.
Podívej se kolem sebe.
Podívej se, kde jsi.
Podívej se, kde jsi začínal.
To, že jsi naživu, je zázrak.
Bude mi stačit, když zůstaneš naživu.
A pokud naše dítě
bude mít trochu z tvého úsměvu,
trochu z tvé inteligence,
pak, světe,
to mi bude stačit.
Nepředstírám, že vím,
jakým výzvám musíš čelit,
že rozumím světům, které boříš
a znovu vytváříš ve své mysli.
Ale nebojím se,
vím, koho jsem si vzala.
Takže když na konci dne přijdeš za mnou domů,
to mi bude stačit.
Nepotřebujeme odkaz,
nepotřebujeme peníze.
Kéž bych mohla vnést mír do tvé mysli.
Kéž bys mě pustil do svého srdce.
Nech mě být součástí tvého příběhu.
Příběhu, který jednou napíšou.
Nechť je tento okamžik první kapitolou,
ve které se rozhodneš zůstat
a já ti budu stačit.
A my ti budeme stačit.
To mi bude stačit.
Jak může armáda smradlavých dobrovolníků
porazit globální supervelmoc?
Jak mohou z tohoto močálu vyjít jako vítězové,
kteří opouštějí bitevní pole a mávají vlajkou své země?
Jednoduše. Mají totiž tajnou zbraň.
Imigranta, kterého všichni zbožňujete, který jde naplno do boje
a který neustále mate britské vojsko.
Přivítejte Amerikou milovaného francouzského bojovníka…
Lafayetta.
Chytnu koně za opratě a červené kabáty zalijí se krví.
Lafayette.
A nepřestanu, dokud nepadnou,
a pak rozpráším jejich ostatky.
Sledujte, jak útočím, unikám a ničím je.
Z Francie přivezu peníze.
- Lafayette. - Přivezu další zbraně a lodě.
A karta se obrací.
Dáváme si schůzku s Rochambeauem a spojíme se s jejich dary.
Válku můžeme ukončit v Yorktownu a odříznout je u moře,
ale aby to klaplo, potřebujeme ještě jednoho muže.
- Já vím. - Hamiltona.
Válku má v malíku, je chytrý a mluví francouzsky.
Hamilton.
Budete ho muset zapojit. Mimo hru je na nic.
Hamilton.
Je odolný a taktiku ovládá jako já.
Hamilton.
Chcete svou zemi zpátky?
Chci zpátky svou pravou ruku.
Tak ji dostaňte zpátky.
Dostaňte svou pravou ruku zpátky.
Rychle ten dopis napište a dostaňte svou pravou ruku zpátky.
Alexandere Hamiltone,
vojsko na vás čeká na bojišti.
Pokud se k nám přidáte,
společně můžeme zvrátit krutou tvář osudu.
Alexandere Hamiltone,
mám pro vás vojáky, kteří pro vás udělají vše.
Pokud náš plán vyjde,
vzdají se ještě za úsvitu
a svět se navěky
změní.
Alexandere.
Byl jsem mladší než vy,
když jsem poprvé velel.
Své muže jsem vedl na jistou smrt,
kterou jsem sledoval z první řady.
Udělal jsem všechny chyby, které šly udělat.
Cítil jsem, jak mě zaplavuje stud.
Dokonce i teď ležím a nemohu spát,
protože vím, že se o tom jednou
bude psát.
Jednou se o tom
bude psát.
Jo.
Povím vám, co bych si býval přál vědět,
když jsem byl mladý a snil o slávě.
Nemáte žádnou kontrolu nad tím…
Kdo bude žít, kdo zemře a kdo bude vyprávět váš příběh.
Vím, že můžeme vyhrát
a že dokážete velké věci,
ale chci, abyste si pamatoval jednu věc.
Jednou se o tom
bude psát.
Jednou se o tom
bude
psát.
Bitva u Yorktownu.
1781.
- Pane Hamiltone. - Pane Lafayette.
- Velíte, byl jste pro to stvořen. - Přesně tak.
Konečně jsme na poli, docela se nám daří.
Imigranti…
Vždy práci odvedou dobře.
- A co když vyhrajeme? - Vrátím se zpět.
Pokud budu moct, zajistím svým lidem svobodu.
Počítejte s naší pomocí.
Veďte své muže.
- Uvidíme se po válce. - Na viděnou.
- Jdeme! - Nehodlám promarnit svou šanci.
Nehodlám promarnit svou šanci.
Jsem jako má země. Mladý, dravý a hladový.
A nehodlám promarnit svou šanci.
Nehodlám promarnit svou šanci.
Než obrátíme svět vzhůru nohama.
Na smrt myslím tak často, že je jako vzpomínka.
Přijde si pro mě do boje s mými nepřáteli.
Alespoň že tu mám kamaráda,
zbraň v ruce a muže, kterým velím.
Pak jsem si vzpomněl, že mě očekává Eliza.
A taky to, že je v očekávání.
Musíme jít a uskutečnit náš plán,
založit stát a musím poznat syna.
Kulky ze zbraní ven!
- Co? - Kulky ven.
- Co? - Nesmí nás vidět.
Jdeme jako jeden člověk.
V noci zaútočíme. Máme jednu šanci.
Nic nás nesmí prozradit.
Využijeme okamžiku a budeme bojovat zblízka.
Nevzdáme to, jinak nás čeká jistá smrt.
Heslo je „Rochambeau“.
- Jasné? - Rochambeau.
Jděte, máte své rozkazy.
A tak začíná americký experiment.
Každý z mých přátel je na jiném místě.
Laurens dává v Jižní Karolíně nový význam odvaze.
Nebudeme svobodní, dokud neukončíme otroctví.
Když konečně Brity odeženeme,
Lafayette na nás čeká
v Chesapeake Bay.
Jak jsme věděli, že to vyjde?
Měli jsme svého špeha. Přesně tak.
Hercula Mulligana!
Krejčí, co špehoval britskou vládu.
Bral jsem míry i informace.
- Pak je pašoval… - Jo.
…mým v revoluci bojujícím bratrům.
Jsem se Syny svobody a neměnil bych.
Takhle to dopadá, když se postavíte lumpům.
Jsme ve sračkách, které někdo musí uklidit.
Hercules Mulligan, netřeba mě představovat.
Když mi podrazíte nohy, zase se na ně postavím.
Levá! Pravá! Stát!
Do boje!
Co?
Po týdnu bojů
najednou vidíme mladíka v červeném kabátu.
Pokládáme své zbraně, protože zběsile mává býlím kapesníkem.
A najednou válka skončila. Ošetřujeme zraněné. Počítáme mrtvé.
Černí i bílí vojáci přemýšlejí, jestli jsou teď opravdu svobodní.
Ještě ne.
Vyjednáváme podmínky kapitulace. Vidím, jak se George Washington usmívá.
Doprovázíme jejich muže z Yorktownu. Vracejí se domů po jednom.
Ulice zaplaví desetitisíce lidí.
Všichni křičí, zvony bijí
a jak naši padlí nepřátelé ustupují, slyším, jak zpívají.
Svět se obrátil vzhůru nohama.
Nohama.
Svoboda pro Ameriku! Svoboda pro Francii!
Nohama.
Založíme nový stát, poznám syna.
Nohama.
Vyhráli jsme!
Svět se obrátil vzhůru nohama.
Říkají, že
cena mé války je cena, kterou nejsou ochotni platit.
Šílené.
Podvádíte nás s Francouzi.
Teď bojuji s Francií a Španělskem.
Je mi z toho smutno.
Myslel jsem, že jsme se při odjezdu domluvili.
Měl jsem si vás podmanit.
I přes naše odcizení
mám na vás malý dotaz.
Co bude dál? Máte svou svobodu,
ale tušíte, jak těžké je vládnout?
Jste na všechno sami,
fakt skvělé, páni!
Máte vůbec představu o tom, co bude teď?
Oceány stoupají,
říše padají.
Je to mnohem těžší, když veškerá odpovědnost leží na vás.
Jste na všechno sami na druhé straně oceánu.
Až vám lid začne říkat, že vás nenávidí,
opovažte se přilézt zpátky za mnou.
Jste na všechno sami.
Drahá Theodosio, co ti mám říct?
Neseš jméno své matky a já mám oči jen pro tebe.
Když ses narodila, plakala jsi,
a tím zlomila mé srdce.
Každý den věnuji jen tobě,
a to domácí život nikdy nebyl pro mě.
Když se usměješ,
lapám po dechu, jsem pln emocí.
A to jsem si myslel, že jsem chytrý,
Svou dospělost oslavíš společně s naší mladou zemí.
Budeme kvůli tobě bojovat a krvácet,
vše nastavíme správně.
Pokud postavíme dostatečně silné základy,
tak ti ji předáme.
Dáme ti celý svět a ty nám vezmeš dech.
Jednoho dne.
Ano, vezmeš nám dech.
Jednoho dne.
Philipe, když se usměješ, jdu do kolen.
Můj synu.
Podívejte se na mého syna.
Hrdost není to slovo, které hledám.
Najednou toho uvnitř cítím tolik.
Philipe, prozářil jsi mi život víc než slunce.
Můj synu.
Když se usměješ,
lapu po dechu a jsem pln emocí.
- Vyrůstal jsem bez otce. - Vyrůstal jsem bez otce.
- Slibuji, že ty bez něj vyrůstat nebudeš. - Ty bez něj vyrůstat nebudeš.
- Udělám pro tebe cokoli. - Udělám miliony chyb.
Postarám se, aby byl svět bezpečným místem.
Svou dospělost oslavíš společně s naší mladou zemí.
Budeme kvůli tobě bojovat a krvácet,
vše nastavíme správně.
Pokud postavíme dostatečně silné základy,
tak ti ji předáme.
Dáme ti celý svět
a ty nám vezmeš dech.
Jednoho dne.
Ano, vezmeš nám dech.
Jednoho dne.
Možná se nedožiju naší slávy.
Alexandere, přišel ti dopis.
Je od Johna Laurense, přečtu si ho pak.
Ale do boje se vydám rád.
- Je, je od jeho otce. - Jeho otce?
A až naše děti budou vyprávět ten příběh…
Přečteš mi ho?
Bude to příběh dnešního večera.
„V úterý sedmadvacátého
byl můj syn zabit v přestřelce
s britskými vojáky, kteří opouštěli Jižní Karolínu.
Bylo již po válce.
Jak víte, John snil o tom, že osvobodí a naverbuje 3 000 mužů
do prvního černošského vojenského pluku.
Jeho sen za svobodu těchto mužů umírá společně s ním.“
Zítra nás bude víc.
Alexandere, jsi v pořádku?
Mám spoustu práce.
Po válce jsem se vrátil do New Yorku.
Dostudoval jsem a stal se právníkem.
Stal jsem se právníkem a kancelář měl vedle Burra.
I když jsme začali ve stejnou chvíli,
Alexanderovi Hamiltonovi se dařilo líp.
Jak si vysvětlit jeho vzestup na vrchol?
- Ten člověk jel nonstop. - Nonstop.
Pánové porotci, zajímalo by mě,
zda si uvědomujete, že tvoříme historii?
Soudíme první vraždu v našem novém státě.
- Svoboda za rozvahou. - Nonstop.
Hodlám se svým asistentem bez pochyby prokázat…
Spoluporadce, sedněte si.
Levi Weeks je nevinný, zavolejte prvního svědka.
- Nic víc jste říkat nemusel. - Dobře. Ještě něco…
Proč si myslíte, že jste tu nejchytřejší?
Tento postoj se vám může stát osudným.
Proč píšete, jako by vám docházel čas?
Píšete ve dne i v noci, jako by vám docházel čas.
Každý den bojujete, jako by vám docházel čas.
Bojujte, ale mezitím…
Nonstop.
Korupce je stará písnička, kterou umíme zpívat společně.
Ale nejlíp ji zpívají v Albany.
Ekonomika této kolonie stále víc drhne.
A právě proto mě láká služba veřejnosti.
Jede nonstop.
Právo jsem si osvojil bezchybně.
Napravil jsem nespravedlnost kolem sebe.
Zavedeme centrální demokracii, jinak ze mě bude Sokrates
a těm hlupákům to vysvětlím.
Hamilton na Ústavodárném shromáždění.
Vybrali mě do Ústavodárného shromáždění.
Jako juniorský delegát z New Yorku.
To, co teď řeknu, může znít netaktně…
Navrhne vlastní formu vlády.
Co?
Plán své nové formy vlády.
Co?
Mluví šest hodin k lidem bez zájmu.
- Bystrý mladý muž. - Kdo to sakra je?
Proč vždy říkáte věci, kterým věříte?
Každé prohlášení je municí zdarma pro vaše nepřátele.
Proč píšete, jako by nebylo zítřka?
Píšete ve dne i v noci, jako by nebylo zítřka?
Každý den bojujete, jako by nebylo zítřka.
Dělejte, co děláte.
- Alexandere? - Aarone Burre.
- Je půlnoc. - Můžeme si promluvit?
- Týká se to práva? - Ano a je to důležité.
- Co potřebujete? - Jste lepší právník než já.
Dobře.
Vím, moc mluvím a jsem hrubý.
U soudu jste úžasný, stručný a přesvědčivý.
Můj klient potřebuje silnou obhajobu. Vás.
- Kdo je vaším klientem? - Nová ústava USA.
- Ne. - Vyslechněte mě.
Ani náhodou.
Série anonymně vydaných esejí,
které obhajují dokument před veřejností
- Nebudou to číst. - Budou.
- A když to nevyjde? - Proto je potřeba.
- Ústava je šílená. - Potřebuje dodatky.
- Rozporuje si. - Tak jako nezávislost.
- Někde musíme začít. - Ani náhodou.
- Děláte chybu. - Dobrou noc.
Hej! Na co čekáte? Proč otálíte?
- Cože? - Válku jsme vyhráli, ale k čemu?
- Podporujete Ústavu? - Samozřejmě.
- Tak ji braňte. - Co když sázíte na špatného koně?
Burre, studovali jsme, bojovali a zabíjeli
za stát, který teď můžeme vytvořit.
Co se jednou hrdě postavit za svá přesvědčení?
Jak můžete pořád postávat stranou?
Své plány si pečlivě střežím.
Počkat…
Počkám tu a uvidím, kterým směrem bude vítr vát.
Nespěchám.
Sleduji zrod národa.
Sleduji, jak roste napětí.
Odplouvám do Londýna
a doprovází mě někdo, kdo vždy za vše platí.
Mám bohatého manžela,
který se o mě postará až do smrti.
Není s ním velká zábava,
ale tvé výřečnosti se stejně nikdo nevyrovná.
- Můj Alexandere. - Angelico.
Nezapomeň mi psát.
Podívej se, kde jsi.
Podívej se, kde jsi začínal.
To, že jsi naživu, je zázrak.
Bude mi stačit, když zůstaneš naživu
a když své ženě věnuješ zlomek svého času.
Kéž bych mohla vnést mír do tvé mysli.
Stačilo by to?
Alexander spojuje síly s Jamesem Madisonem a Johnem Jayem
a píše sérii esejí na obranu nové Ústavy Spojených států
zvanou Listy federalistů.
V plánu bylo napsat celkem 25 esejí,
které si muži rovnoměrně rozdělí.
Nakonec během půl roku napsali 85 esejí.
John Jay po napsání páté onemocněl.
James Madison jich napsal 29.
Hamilton napsal zbývajících 51!
Jak můžete psát, jako by vám docházel čas.
Píšete ve dne i v noci, jako by vám docházel čas.
Každý den bojujete, jako by vám docházel čas.
Jako by vám docházel čas. Dochází vám čas?
Jak můžete psát, jako by nebylo zítřka?
Jak můžete psát, jako byste jinak zemřel?
Jak můžete psát každou sekundu svého života?
Každou sekundu svého života.
Chtějí mě ve vedení.
Dělám, co můžu,
abych získal potřebné lidi.
Chci, abyste byl mou pravou rukou.
Finance, či zahraničí?
- Vím, že toho chci hodně. - Finance, či zahraničí?
Musíte opustit svůj svět.
Pane, chcete, abych vedl finance, či zahraniční záležitosti?
Finance.
Tak jdeme.
Alexandere…
Musím odejít.
Alexandere.
Podívej se kolem sebe.
jaké máme štěstí, že žijeme právě teď.
- Bezmocná. - Chtějí mě ve vedení.
Podívej se kolem sebe, nestačí to snad?
Nikdy nebude spokojen.
- Co potřebuješ ke spokojenosti? - Nikdy nebude spokojen.
- Spokojen. - Jednou se o tobě bude psát.
Spokojen.
Proč si myslíte, že jste tu nejchytřejší?
- Nestačí to snad? - Nikdy nebude spokojen.
Jednou se o tobě bude psát.
Proč píšeš, jako když…
Jednou se o tobě bude psát.
- Nezahodím svou šanci. - Jen počkejte.
- Jsem Alexandr Hamilton. - Hamilton.
Jen počkejte.
Nezahodím svou šanci.
PŘESTÁVKA
Sedmnáct.
Sedmnáct set osmdesát devět.
Jak chce ten bastard, sirotek, imigrant, ověnčený veterán
sjednotit kolonie skrze dluh?
Bude bojovat s ostatními zakladateli?
Stejně prohraje. Jste na to připraveni?
Je ministrem financí a Washington je prezident.
Všechno, co Amerika dělá, je precedent.
Ne tak rychle, někdo mu přišel oponovat.
Je pěkně naštvaný, teď tu máme bipartismus,
ještě ho neznáte, nedostali jste šanci.
Válel totiž jako velvyslanec ve Francii.
Ale někdo musí dodržet ten americký slib,
představuji vám Thomase!
Thomas Jefferson se vrací domů!
Pane jo, byl v Paříži opravdu dlouho.
Francie se u nás inspirovala a mají svoji revoluci.
Status quo padl,
ale slunce ráno stále vstává, Země se dál točí.
Pomohl jsem Lafayettovi napsat deklaraci práv,
pak se rozloučil
a odjel do Monticella.
Teď začíná práce doma.
Takže co jsem zmeškal?
Co jsem zmeškal?
Virginie, můj sladký domove, tak se mi stýskalo.
Byl jsem v Paříži, potkal spoustu dam, v podstatě mi utekla celá osmdesátá léta.
Procestoval jsem svět a vrátil se sem.
Na mém stole leží dopis od prezidenta.
Ještě jsem ani nepoložil kufry…
Sally, buď tak hodná a otevři ho.
Píše se tu, že prezident skládá kabinet
a že já mám být ministrem zahraničí.
Skvěle. Prý už mě schválil senát.
Zrovna jsem přijel a musím se vydat do New Yorku.
Vydává se do New Yorku!
Koukám, jak se kolem míhají pole.
Nemůžu uvěřit tomu, že jsme svobodní.
Jsem připraven čelit čemukoli, co mě v New Yorku čeká.
Ale kdo na mě čeká, když dorazím?
Můj přítel, James Madison
brunátný ve tváři.
Vezme mě za paži a já se ho ptám: „Co se děje?“
Thomasi, bojujeme teď
o samotnou duši našeho národa.
Dokážeš nás dostat z téhle bryndy?
Hamiltonův nový finanční plán
chce dát federální vládě absolutní moc.
Bojuju tu za Jih úplně sám.
Kde jsi celou dobu byl?
Ve Francii. Kde jinde?
Musíme vyhrát.
- O co jsem přišel? - O co jsem přišel?
- Co se to teď děje?
Po hlavě jsem skočil do politické propasti.
Po hlavě do propasti.
Dnes je první schůze vlády.
Měl bych vymyslet, co řeknu.
A už jsem na cestě. Musím tomu přijít na kloub.
O co jsem přišel?
Vítejte doma, pane Jeffersone.
Pane Jeffersone? Jsem Alexander Hamilton.
Vítejte doma, pane Jeffersone.
Byl jste v Paříži
tak dlouho!
O co jsem přišel?
Dámy a pánové,
dnes večer jste mohli být kdekoli na světě,
ale jste s námi tady v New Yorku.
Jste připraveni na schůzi vlády?
Problém je následující:
Ministr Hamilton chce převzít státní dluhy a ustavit centrální banku USA.
Ministře Jeffersone, máte slovo.
„Život, svoboda a usilování o spokojenost.“
Za tyto ideály jsme bojovali, nespokojme se s ničím jiným.
Jsou to moudrá slova, ostatní je citují.
Nedivte se, chlapi, to já jsem je napsal.
Ale Hamilton zapomíná,
že jeho plán znamená, že by vláda převzala státní dluhy.
A zkuste hádat, kdo by z toho těžil. Přesně!
Ta samá instituce, v jejímž čele Hamilton stojí.
- To není pravda! - No jistě, potrefená husa…
Když má New York dluhy, proč by je měla platit Virginia?
My jsme naše dluhy zaplatili.
Nechtějte zdanit Jih, protože za nás makali jiní.
Ve Virginii sázíme plodiny na pole. Něco vytváříme!
Vy chcete jen točit naše peníze.
Tenhle finanční plán je absurdní požadavek.
Navíc má příliš mnoho stránek. Kdo by to chtěl číst?
Žijeme ve svobodném státě.
Modlete se se mnou, že Hamilton nebude kandidovat.
Když nám Britové zdanili čaj, naštvali jsme se.
Představte si, co se stane, když nám zdaní whisky.
Díky, ministře Jeffersone.
- Ministře Hamiltone, je to vaše. - Tak jo.
Thomasi, to byl moc krásný proslov.
Vítejte v přítomnosti, vládneme skutečnému národu.
Chcete se k nám přidat, nebo radši odpočívat
a dělat to, co děláte v Monticellu?
Pokud převezmeme dluhy, Unie získá
nárok na půjčky, finanční injekci.
Není to snad jasné?
Budeme-li konkurenceschopní, Unie tím vydělá.
Nebo vám na tom snad nesejde?
Není nad poučky od otrokáře.
Vaše dluhy jsou splacené, protože neplatíte za práci.
„My na Jihu sázíme plodiny, něco vytváříme.“
Jo, jen si kecejte, však my víme, kdo u vás sází.
Další věc, pane Osvícený.
Nepoučujte mě o válce, když jste v ní nebyl.
Myslíte, že se vás bojím? Skoro jsem umřel v zákopu,
zatímco vy jste hulil s Frantíkama.
Thomas Jefferson, vždycky na vážkách.
Zdrženlivý, žádný plán nedotáhne do konce.
Madisone, nejste normální, vezměte si léky.
Jste v horším stavu než státní dluh.
Sedíte tam a jste úplně k hovnu.
Otočte se a ohněte, ať vás můžu kopnout do zadku.
Promiňte.
Madisone, Jeffersone, běžte se projít. Hamiltone, vy taky.
Po krátké pauze se opět sejdeme.
- Hamiltone. - Pane.
Na slovíčko.
Nemáte hlasy.
Budete potřebovat schválení Kongresu a nemáte na to hlasy.
To je ale propadák.
Někdy si říkám, proč se vlastně vůbec snažím.
Proč se vůbec snaží.
Nechcete se dát dohromady?
Lidé z Virginie jsou všichni stejní.
Já jsem také z Virginie. Tak pozor na jazyk.
Takže necháme Kongres být rukojmím Jihu?
- Potřebujeme hlasy. - Ne, potřebujeme odvahu.
- Potřebujeme ten plán. - Ne, musíte přesvědčit víc lidí.
James Madison se mnou nemluví. Nedá se svítit.
Vítězství bylo snadné, vládnutí je těžší.
- Jsou zatvrzelí. - Musíte najít kompromis.
- Nemají plán, jen nesnášejí můj. - Přesvědčte je o opaku.
Co se stane, pokud to neschválí Kongres?
Zřejmě budou chtít, abyste odstoupil.
- Pane. - Vymyslete to, Alexandere.
To je rozkaz vašeho velitele.
- …cinq, six, sept, huit, neuf… - Skvěle!
Jeden, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět!
Má nejdražší Angelico,
„Zítra a zítra a zítra,
tak se ze dne na den sunou…“
Jistě jsi pochopila referenci na jinou skotskou tragédii,
aniž bych ji musel jmenovat.
Mají mě za Macbetha. Ambice je mým nepřítelem.
Jsem polyhistor. Tohle je vážně hrůza.
Madison je Banquo, Jefferson je Macduff.
A Birnam Wood je Kongres na cestě do Dunsinane.
A ty jsi za oceánem.
Proč musíš žít až za oceánem?
Myšlenky na tebe utichají, pak dostanu další dopis.
A já se nemohu zbavit toho nápadu.
Dej si pauzu.
Už jdu.
Před večeří je tu malé překvapení, které nepočká.
Budu tam za minutku.
- Alexandere… - Dobře.
Tvému synovi je dnes devět let.
Chce ti něco říct,
trénoval to celý den.
Můžeš, Philipe.
Podívej, tati.
Jmenuju se Philip a jsem básník.
Napsal jsem báseň, abych to dokázal.
Je mi čerstvě devět.
Umíš psát rýmy, ale ne ty moje.
Co?
Učím se francouzsky a hraju na klavír.
Mám sestru, ale chtěl bych bratra.
Aha.
Táta se snaží založit americkou banku.
- Bravo! - Dej si pauzu.
Náš syn je skvělý.
Odjeď s námi na léto pryč.
Elizo, mám toho hrozně moc.
Můžeme jet k mému otci.
- Je tam krásné jezero… - Já vím.
…v parku poblíž.
Rád bych jel.
Můžeme odjet po soumraku.
Zkusím to zařídit.
Můj drahý Alexandere, musíš s Jeffersonem najít společnou řeč.
Hledej s ním řešení, na kterém se shodnete.
Tvá švagrová Angelica ti připomíná,
že za oceánem je někdo, kdo stojí na tvé straně.
Všimla jsem si, že v dopise,
který jsi mi poslal, chybí v oslovení čárka,
což změnilo význam. Bylo to naschvál?
Ten jeden tah perem mě teď pronásleduje.
„Má drahá, Angelico.“
S čárkou po „drahá“.
Napsal jsi:
„Má drahá…
Angelico.“
Každopádně ti chci říct, že mě sestra pozvala,
abych toto léto přijela.
Budu tam s vámi, pokud se ti podaří přijet.
Vím, že máš spoustu důležité práce,
ale pluji přes oceán a už se nemůžu dočkat.
Už nebudeš tak daleko.
Budeme od sebe kousek.
Alexandere, pojď dolů,
dnes přijede Angelica.
Angelico.
Elizo!
Sestry Schuylerovy.
Alexandere.
Ahoj.
Moc ráda tě zase vidím.
Angelico, řekni mému muži,
že i John Adams tráví léto se svou rodinou.
Angelico, řekni mé ženě,
že John Adams nemá opravdovou práci.
Ty nejedeš s námi? Počkat.
Obávám se, že nemohu jet.
Alexandere, vážila jsem dalekou cestu.
- Vážila dalekou cestu. - Dalekou cestu.
Odpočiň si.
Musím protlačit svůj návrh Kongresem.
Pojeď s námi na léto pryč.
Pokud ten plán nevyjde, přijdu o práci.
Můžeme jet k našemu otci.
- Je tam jezero, které znám… - Budeš mi chybět.
…v nedalekém parku.
Pojeď s námi.
- Můžeme jet. - Eliza má pravdu.
Odpočiň si, pojeď s námi.
Odjeď s námi v létě.
Pojeďme pryč.
Můžeme tam bydlet…
Můžeme tam bydlet u našeho otce.
- Pokud si uděláš čas. - Rozhlédni se.
- Dokážeš velké věci. - Máme štěstí,
že žijeme právě teď.
Zavři oči a sni…
Až se setmí, můžeme vyrazit.
Odpočiň si.
Musím svůj plán protlačit Kongresem.
Nemůžu přestat, dokud ten plán neprojde.
Není nad léto ve městě.
Někdo ve stresu potká někoho krásného.
Ve vzduchu visí trable
a Alexander je sám.
Však on vám to řekne.
Už týden nespím, jsem zesláblý.
Unavenějšího levobočka abyste pohledali.
Toužím po Angelice, chybí mi manželka…
A pak do mého života vstoupila Maria Reynoldsová. Řekla…
Vím, že jste počestný muž,
nerada vás obtěžuji doma.
Ale nevím, kam jinam jít.
Přišla jsem sama.
Řekla…
Manžel je ke mně hrubý.
Mlátí mě a podvádí.
Nechová se vůbec hezky.
Nakonec mě opustil
a já nemám žádné peníze.
Nabídl jsem, že jí půjčím a vyprovodím ji.
Řekla…
Jste moc hodný, pane.
Dal jsem jí 30 dolarů.
Bydlela vedle v ulici. Řekla…
Tady bydlím, pane.
Tak říkám, že bych měl vyrazit domů.
Začervenala se, dovedla mě k posteli, roztáhla nohy a řekla…
Zůstanete?
Jo?
Jo.
Začal jsem se modlit,
abych měl sílu říct ne.
Nevím, jak říct ne.
Bože, vypadá tak bezmocně.
A její tělo je nažhavené.
Jak mám říct ne?
Nevím, jak říct ne.
- V hlavě se snažím odejít. - Odejít.
Pak mě začne líbat a já neřeknu…
Ne! Řekni ne.
Kéž bych mohl říct, že to bylo naposled, ale stala se s toho má kratochvíle.
Měsíc na to jsem dostal dopis
od pana Jamese Reynoldse. Stálo v něm…
Drahý pane, doufám, že jste zdráv
a že jste v dostatečně dobré finanční situaci,
abyste mi naplnil kapsy.
Moje manželka je totiž ta, kterou jste…
Ošu…
Udělal jste ze mě paroháče
a teď je čas za to zaplatit.
Pokud zaplatíte dobře, můžete se s tou courou dál stýkat.
Pokud ne, povím to vaší choti.
Schoval jsem ten dopis a utíkal k ní.
Řval jsem: „Jak jsi mohla?“ Řekla…
Ne, pane.
Byla napůl svlečená, omlouvala se a brečela.
Nechoďte, pane, prosím.
Bylo to celé bouda?
O žádném dopisu nic nevím.
Neřvi, sakra. Postav se.
Moc mě to mrzí.
- Jsem v háji. Nechám. - Nenechávejte mě s ním.
Jak jsem to mohl udělat?
Dejte mu, co chce, a můžete mě mít.
- Nechci. - Cokoli chcete.
Nechci vás.
Když zaplatíte, můžete zůstat.
Jak mám říct ne?
- Nevím, jak říct ne. - Dnes v noci.
- Tahle situace je bezradná. - Bezradná.
A její tělo je nažhavené.
Jak mám říct ne?
- Jak mám říct ne? - Jak máte říct ne?
- Nedá se nic dělat. - Dělat…
Když je její tělo na mém, nedokážu říct…
- Ne! Řekni ne. - Ano.
- Ne! - Ano.
- Ne! Řekni ne. - Ano.
- Ne! - Ano!
Jo.
Říct ne.
- Nevím, jak říct ne. - Neříkej ne.
Nedá se nic dělat.
Dělat.
Takže?
Nikdo se to nemusí dozvědět.
Pane ministře.
Pane Burre.
Slyšel jste ty dobré zprávy o generálovi Mercerovi?
- Ne. - Znáte Clermont Street?
- Ano. - Pojmenovali ji po něm.
- Jeho odkaz je zajištěn. - Jistě.
- Stačilo, aby umřel. - Ano, vcelku bez práce.
Měli bychom to také zkusit.
Jak plánujete protlačit svůj plán?
Asi vás nakonec budu muset poslechnout.
Vážně?
Zkusím mluvit méně,
zkusím se víc usmívat.
Udělám, co bude třeba,
abych ten plán protlačil.
Madison a Jefferson nemají slitování.
No… miluj bližního svého.
- Hamiltone. - Promiňte, Burre, musím jít.
Ale…
Budeme dělat důležitá rozhodnutí u večeře.
Do místnosti vešli dva muži z Virginie a imigrant,
kteří byli nepřátelé.
Ale vyšli ven s kompromisem.
Dokázali najít cestu tam,
- kde nebyla žádná. - Pecka.
Imigrant získává nevídanou finanční moc.
Systém, s kterým si může dělat, co chce.
Virginie zase získala hlavní město národa.
A nejvtipnější na tom je,
že v té místnosti nebyl nikdo další.
V místnosti, kde se to stalo.
V té místnosti nebyl nikdo další.
V místnosti, kde se to stalo.
Nikdo neví, jak našli společnou řeč.
Co je vedlo k tomu, že se dohodli.
Víme jen, že se to stalo.
V té místnosti, kde se vše odehrává, nebyl nikdo další.
Thomas tvrdí…
Alexander se jednoho dne zjevil u Washingtona v hrozném stavu.
Thomas tvrdí…
- Alexander povídá… - Nemám kam jinam jít.
V podstatě mě prosil, abych se do toho vložil.
Thomas tvrdí…
Šel jsem za Madisonem a řekl:
„Vím, že ho nesnášíte, ale vyslechněme ho.“
Thomas tvrdí…
Zařídil jsem schůzku.
Vybral jsem místo i jídlo.
V té místnosti, kde se to stalo, nebyl nikdo další.
V místnosti, kde se to stalo.
V té místnosti nebyl nikdo další.
V místnosti, kde se to stalo.
Nikdo neví, jak došli k dohodě.
V každé šachové partii musíte obětovat pár figurek.
Víme jen, že se to stalo.
V té místnosti, kde se vše odehrává, nebyl nikdo další.
Madison zatím bojoval s faktem,
že ne každý problém může vyřešit komise.
Kongres se zatím dohaduje o tom,
kde bude hlavní město.
Není to hezké.
Pak přijde Jefferson s pozvánkou na večeři
a Madison si prozíravě říká…
Možná by se jeden problém dal vyřešit jiným
a získat něco pro Jižany.
Jinými slovy…
- Quid pro quo. - Asi ano.
Nechtěl byste pracovat blíž domovu?
To bych chtěl.
- Navrhuji řeku Potomac. - A vy mu seženete hlasy?
- Uvidíme, jak to půjde. - Jdeme.
- Nikdo… - …další tam nebyl.
V té místnosti.
V té místnosti, kde se to stalo.
Nikdo další v té místnosti nebyl.
V té místnosti, kde se to stalo.
- Bože! - V Boha věříme.
Ale nikdy se nedozvíme, co tam probírali.
Prostě se to stalo.
A v té místnosti nebyl nikdo další.
Alexandere Hamiltone.
Co vám řekli,
že vás přiměli zradit New York?
Alexandere Hamiltone.
Věděl o té večeři Washington?
Byl tam snad tlak od prezidenta?
Alexandere Hamiltone.
Nebo jste věděl už tehdy,
že je jedno, kde hlavní město USA bude?
Budeme totiž mít banky, takže na tom budeme stejně.
- Bylo to pro vás výhodnější. - Získal jsem, co jsem chtěl.
Člověk si musí jít za svým.
Kdo nic nedělá, nic nezkazí.
Někteří lidé vás budou milovat, jiní nenávidět.
Ale nebudete mít nic,
pokud budete jen vyčkávat.
Bůh mi odpusť,
ale chci vybudovat něco, co mě přežije.
Co chcete, Burre?
Když si za ničím nestojíte, tak za co padnete?
Chci…
Chci být v té místnosti, kde se vše odehrává.
V té místnosti, kde se vše odehrává.
Chci…
Chci být v té místnosti, kde se vše odehrává.
V té místnosti, kde se vše odehrává.
Chci být v té místnosti.
Chci být v té
místnosti, kde se vše odehrává.
- Chci… - Chci být v té místnosti.
- Chci být… - V té místnosti…
kde se vše odehrává.
Chci být
- v té místnost. - Chci být
- v té místnosti. - Chci být…
- Musím být… - Chci být…
- Musím být… - V té místnosti,
kde se vše odehrává.
V té velké místnosti…
Kde se domlouvají kšefty.
Zacpěte si nos a zavřete oči.
Naši vůdci nás zachránili.
Ale nemůžeme mluvit do toho, co nás to stálo.
Sníme o novém startu.
Ale povětšinou sníme v temnotě.
Tyhle věci se dějí ve stínu.
- Potřebuju být v té místnosti… - Kde se vše odehrává.
- Potřebuju být… - V té místnosti, kde se vše odehrává.
Potřebuju, potřebuju.
- Potřebuju. - Potřebuju.
- V té místnosti. - V té místnosti, kde se vše odehrává.
Cvak, bum.
Hele, děda je v novinách.
„Válečný hrdina Philip Schuyler ztrácí senátorské křeslo proti Aaronovi Burrovi.“
Děda ztratil křeslo v senátu.
To se někdy stává.
Táta to každou chvíli zjistí.
Určitě už to ví.
Co je tam dál?
„Představme si nového senátora z New Yorku.“
New York.
Náš senátor.
Burre, odkdy jste demokratický republikán?
Od té doby, co mi to pomohlo být upřímný.
Nikdo neví, kdo jste, co děláte.
Nemusí mě znát. Stačí, že nemají rádi vás.
- Co prosím? - Wall Street vás miluje.
Moc se jim líbí, co vytváříte.
- Ale lidé? - Počkat.
Mají vás za křiváka.
Tak jsem vybojoval Schuylerovo místo.
Považoval jsem vás za přítele.
To přeci nemusí skončit.
Zběhl jste, abyste porazil mého tchána.
Šel jsem do jiné strany, abych se chopil příležitosti.
Vaše pýcha nás všechny zničí.
Předchází totiž pád.
Problém ležící před námi:
Francie je na pokraji války s Anglií.
Půjčíme našim francouzským spojencům, nebo se do toho nebudeme plést?
Pamatujte, že toto rozhodnutí nemusí schvalovat Kongres.
Jediný, koho musíte přesvědčit, jsem já.
Ministře Jeffersone, můžete.
Když jsme byli na smrtelné posteli,
dali jsme slib a podepsali dohodu.
Potřebovali jsme peníze a zbraně.
A kdo nám je poskytl?
Francie.
Na oplátku nic nechtěli,
jen slib, že jim pomůžeme,
že budeme stát po jejich boku proti nepříteli.
Revoluce je nehezká,
ale teď je čas postavit se
za naše bratry a bojovat proti tyranii.
Vím, že je tu Hamilton,
který by o tom raději nedebatoval,
ale není to ministr zahraničí.
O loajalitě nic neví.
Obléká se jako falešný šlechtic.
Chce být mermomocí důležitý.
Vše, co dělá, zrazuje náš národ.
Kdybyste to nevěděl, tak teď to víte, pane prezidente.
Díky, ministře Jeffersone.
Ministře Hamiltone, je to vaše.
Do toho!
Jen mu to ukažte.
Musel jste přijít o rozum, jestli si myslíte,
že prezident náš národ ohrozí tím,
že se bude vměšovat do cizích problémů,
do partie v šachu, kdy Francie hraje bez krále.
Dohodu jsme podepsali s králem, jehož hlava je v koši.
Chcete ji vyndat a zeptat se jí?
„Máme dodržet dohodu, hlavo Ludvíka?“
„Je mi to jedno. Jsem mrtvý.“
A dost.
- Hamilton má pravdu. - Pane…
Jsme příliš křehcí na další válku.
Pane, nebojovali jsme za svobodu?
Ať si Francouzi nejdřív najdou vladaře.
Lidé si vládnou sami.
Lidé se bouří, to je rozdíl.
Upřímně je to znepokojující.
Necháváte se zaslepit ideály.
- Hamiltone? - Pane…
- Sepište prohlášení o neutralitě. - Ano.
Zapomněl jste na Lafayetta?
- Co? - Nemáte špetku lítosti?
Schraňujete dluhy, schraňujete moc,
ale kašlete na ně, když potřebují pomoc.
Lafayette není hlupák, přežije to.
A než se stal vaším přítelem, byl mým.
Budeme-li se angažovat v každé revoluci,
nebudeme dělat nic jiného.
- Máte fištrón. - Ano, je to tak.
- Musel jste být skvělý právník. - To si pište.
Ano.
- Někdo by vám měl připomenout… - Co?
Bez Washingtona jste nula.
- Hamiltone. - Taťka vás volá.
Musí to být fajn.
Musí to být fajn
mít Washingtona na své straně.
Musí to být fajn.
Musí to být fajn
mít Washingtona na své straně.
Každá akce vyvolává opačnou reakci.
Díky Hamiltonovi je náš kabinet roztříštěn.
Zkuste se z toho stresu nesložit. Jsme roztříštění,
pomlouváme se v novinách a pak se neomlouváme.
Rozhodně mě ty jeho urážky nebaví.
A to, jak se obléká, je vážně k smíchu.
Naši nejchudší občané žijí z ruky do huby,
zatímco Wall Street je vesele okrádá?
Ten pacholek potřebuje dostat za vyučenou.
Dejte mi na něj nějakou špínu,
ať můžeme ukázat, co je zač.
Odprásknu ho jako psa.
Přineste mi zbraň a nabijte ji.
Před našima očima si Washingtona omotal kolem prstu.
Musí to být fajn.
Musí to být fajn
mít Washingtona na své straně.
Musí to být fajn.
Musí to být fajn
mít Washingtona na své straně.
Koukněte se na Listinu práv.
Kterou jsem napsal já.
Inkoust ještě nezaschl.
Musí to být fajn
mít Washingtona na své straně.
Zdvojnásobil velikost vlády.
Neměla předchozí vláda problém s tím, že to byl kolos?
- Pohlédněte mu do očí. - Jak lže.
Sledujte jeho počínání.
Přebírá státní dluh, vytváří centrální banku.
Nezastavíme-li to, neseme na tom vinu.
Musím rezignovat.
Někdo se musí postavit za Jih.
Někdo se musí postavit jeho řečem.
Když se snažíte uhasit oheň…
Nemůžete ho hasit zevnitř domu.
Jsem člen kabinetu,
je i moje chyba, jak získává moc.
Pokud Washington nehodlá poslouchat,
budeme to muset vzít do vlastních rukou.
Tenhle imigrant není někdo, koho jsme si vybrali.
Mám ho plné zuby.
Ukažme těm federalistům, proti komu stojí.
Proti demokratickým republikánům z Jihu.
Musíme jít po stopách peněz.
Ministerstvo financí roste a roste.
Musíme jít po stopách peněz.
Musíme si vyhrnout rukávy a odhalit Hamiltonovy přečiny.
Musí to být fajn.
Musíme jít po stopách peněz.
Musí to být fajn.
Císař je nahý.
Nebudeme neviditelní.
Neumlčí nás.
Každopádně to musí být fajn
mít Washingtona na své straně.
Pane prezidente, chtěl jste mě vidět.
Vím, že nemáte čas.
Co potřebujete, pane?
Chci vás varovat.
Nevím, co jste slyšel, ale začal si Jefferson.
Thomas Jefferson dnes ráno rezignoval.
Děláte si legraci?
Potřebuju pomoct.
Jistě, pane. Jefferson za své chování zaplatí.
Zkuste mluvit míň.
Použiju noviny. Napíšu jim pod pseudonymem.
Uvidíte, co mu udělám.
Potřebuju, abyste napsal proslov.
Konečně můžete říct, co si myslíte.
Rezignoval, aby mohl kandidovat na prezidenta.
Vás rozhodně neporazí, pane.
Já se o prezidentské křeslo ucházet nebudu.
Co prosím?
Ještě jednou naposled.
Uvolněte se, napijte se se mnou.
Ještě jednou naposled.
Dejme si dnes večer pauzu.
A pak je naučíme, jak se loučit.
Jak se mají loučit.
Vy a já.
Ne, pane. Proč?
Chci mluvit o neutralitě.
Pane, Británie s Francií jsou na pokraji války.
Je tohle nejlepší doba…
Chci varovat proti nenávisti mezi stranami.
Vezměte si pero a začněte psát.
Chci mluvit o tom, co jsem se naučil.
Moudrost, kterou jsem nasbíral.
Lidé by si přáli,
abyste sloužil dál. Měl byste zůstat ve funkci.
Ne, ještě jednou naposled.
Lidé ode mě uslyší ještě jednou naposled.
A pokud to zvládneme dobře,
naučíme je, jak se loučit.
Vy a já.
Pane prezidente, řeknou, že jste slabý.
Ne, uvidí, že jsme silní.
Vaše pozice je jedinečná.
Použiju ji, abych věci rozhýbal.
Proč se musíte loučit?
Když se rozloučím,
národ se naučí jít dál.
Bude to můj odkaz.
Jak se píše v Písmu:
„Každý bude sedět pod svou révou a pod svým fíkovníkem
a nikdo se nebude bát.“
Budou v bezpečí v zemi, kterou jsme stvořili.
Chci sedět pod svou révou a pod svým fíkovníkem.
V klidu ve stínu,
doma v zemi, kterou jsme vytvořili.
Ještě jednou naposled.
Ještě jednou naposled?
Když se ohlédnu za obdobím ve funkci,
nejsem si vědom úmyslných chyb.
Avšak jsem si vědom svých chyb,
takže je pravděpodobné, že jsem chyb napáchal spoustu.
Mohu jen doufat,
že k nim lid bude přistupovat shovívavě…
A že po 45 letech, které jsem se zápalem věnoval službě
tomuto národu,
moje chyby upadnou v zapomnění,
zatímco se já
odeberu k zaslouženému odpočinku.
Velmi se na to těším…
a slibuju, že si budu užívat,
společně se svými spoluobčany,
život s dobrými zákony ve svobodné zemi,
což bylo vždy mým hlavním cílem.
Tohoto cíle jsme dosáhli společným úsilím.
Díky tvrdé práci
a obětem.
Ještě jednou naposled.
George Washington se vydává domů.
Naučte je, jak se loučit.
George Washington se vydává domů.
Vy a já.
George Washington se vydává domů.
- Vydává domů. - George Washington se vydává domů.
Jednou se o tom bude psát.
George Washington se vydává domů.
Naučíme je, jak se loučit.
Ještě jednou naposled se rozloučit.
Ještě jednou naposled.
Naposled.
Říkají,
že se Washington vzdává moci
a odchází.
Je to pravda?
Netušil jsem, že to člověk může udělat.
Jsem v šoku.
To jako budou neustále vyměňovat vladaře?
Pokud ano, kdo je další?
V jejich zemi není
žádný další takový velikán.
Cože?
John Adams?
Toho znám.
To snad ne.
To je ten malý muž, co se mnou mluvil
před všemi těmi lety.
Kdy to bylo? 1785.
Chudák, ti si na něm smlsnou.
Oceány stoupají, říše padají,
v porovnání s Washingtonem jsou všichni malí.
Jsou úplně sami.
Koukejte na ně,
jak jeden druhého rozcupují na kousky.
Kriste pane, to bude zábava.
Prezident John Adams?
Hodně štěstí.
Jak si Hamilton, zakladatel pobřežní stráže
a novin New York Post,
dokázal zničit reputaci skrze zneužití své funkce?
Vítejte, přátelé, to si právě teď povíme.
Jefferson byl druhý za Adamsem, což z něj dělá viceprezidenta.
Washington už Hamiltonovi nepomůže.
Adams Hamiltona vyhazuje.
V soukromí mu přezdívá „cizácký bastard“.
Cože?
Hamilton otisknul svou odpověď.
Sedni si, Johne, ty tlustozmr…
Hamilton je vzteky bez sebe.
To je skvělé. Nemá moc, žádnou funkci
a právě zaútočil na prezidenta Johna Adamse,
jediného významného člena své strany.
Hamilton vydá za celou armádu.
Dokud udrží pero, je hrozbou.
Měli bychom mu říct, co víme.
Pane viceprezidente.
Pane Madisone.
Senátore Burre.
Co má tohle znamenat?
Zkontrolovali jsme transakce z různých účtů.
Skoro tisíc dolarů bylo v různých částkách
zaplaceno Jamesi Reynoldsovi v roce 1791.
To je vše, co máte? Skončili jste?
Měl jste jedinečnou možnost díky své výsostné pozici…
„Výsostné“ však rozhodně nebylo vaše chování.
…usilovat o finanční zisk.
Důkazy naznačují, že jste se zapojil do spekulací.
Imigrant, co zpronevěřil státní peníze.
Už vidím ty titulky. Vaše kariéra právě skončila.
Doufám, že jste svým dětem našetřil peníze.
Radši táhněte, odkud jste přišel.
Ha! Ani nevíte, k čemu chcete, abych se přiznal.
Přiznejte se.
Nic na mě nemáte, nic vám říkat nemusím.
- Tedy pokud… - Tedy pokud…
Pokud prokážu, že jsem neporušil zákon,
slibujete, že o tom nikomu neřeknete?
Nikdo další v té místnosti nebyl.
To je souhlas?
Ano.
„Drahý pane, doufám, že jste zdráv
a že jste v dostatečně dobré finanční situaci,
abyste mi naplnil kapsy.
Moje manželka je totiž ta, kterou jste…“
Cože?
Dvořila se mi, vzala mě do postele,
a když mě dostala do kouta, Reynolds mě začal vydírat.
Začal jsem mu čtvrtletně platit.
Možná to nebylo úplně morální, ale nebylo to nezákonné.
Jak můžete vidět, zaznamenal jsem si každý šek.
Zkontrolujte si to a uvidíte,
že jsem vždy utrácel jen své peníze.
V pořádku, čmuchali jste u mě.
Ano, nejsem na to pyšný.
Ale nespáchal jsem zradu, nepoškodil své dobré jméno.
Neudělal jsem nic, za co bych měl být trestán.
Jste s mou odpovědí spokojení?
Bože.
Jdeme, pánové.
Takže?
Lid se nedozví to, co víme my.
Burre.
Jak mám vědět, že to proti mně
příště nepoužijete?
Alexandere, drby si žijí vlastním životem.
Oba víme, co víme.
Víme.
V oku hurikánu je ticho.
Alespoň na chvíli
vidím žluté nebe.
Když mi bylo 17, hurikán zničil mé město.
Neutopil jsem se.
Zdálo se, že já nemůžu umřít.
Svým psaním jsem našel cestu pryč.
Psal jsem o všem, co se dělo.
Svým psaním jsem našel cestu pryč.
Celé město na mě upřelo zrak.
Vybírali peníze
a i úplní cizinci
byli dojatí
mým příběhem.
Vybrali dost peněz na lístek na loď do New Yorku.
Svým psaním jsem se dostal z pekla, do revoluce.
Byl jsem hlasitější než prasklina zvonu.
Psal jsem milostné dopisy Elize.
Psal jsem o Ústavě a obhajoval ji.
A tváří v tvář ignoranci a odporu
jsem vytvořil finanční systémy.
A když mé modlitby nebyly Bohem vyslyšeny,
vzal jsem do ruky pero a vykoupil se sám.
V oku hurikánu je ticho.
Alespoň na chvíli
vidím žluté nebe.
Když mi bylo 12, má matka zamřela.
Držela mě, byli jsme oba nemocní.
Ale zdálo se, že já nemůžu umřít.
Jen počkej.
- Svým psaním najdu cestu ven. - Jen počkej.
Sepíšu všechno, jak to vidím.
Jen počkej.
Svým psaním najdu cestu ven.
Zahltím je upřímností.
Tohle je oko bouře.
Jediný způsob, jak ochráním svůj odkaz.
Jen počkej.
Prohlášení o Reynoldsovi.
Četli jste to?
Alexander Hamilton měl vášnivou aféru,
všechno to tu popsal.
Přečtěte to důležité!
„Jsem obviněn z napojení na jistého Jamese Reynoldse
a jeho nezákonné spekulace.
Avšak mým zločinem byl románek s jeho chotí,
a to po delší dobu a s jeho vědomím.“
Páni.
„Stýkal jsem se s ní často, většinou u mě doma.“
- U něj doma. - U něj doma.
Páni.
„Paní Hamiltonová byla s dětmi na návštěvě u svého otce.“
Ne.
Četli jste to?
- Nikdy se nestane prezidentem. - Rozhodně ne.
- O starost míň. - O starost míň.
- Přijela jsem co nejdřív. - Co?
- Angelico. - Až z Londýna?
Páni!
Angelico, díky Bohu.
Konečně někdo, kdo chápe, čím si procházím.
Nejsem tu kvůli tobě.
Znám svou sestru jako své boty.
Nikdy nenajdeš nikoho, kdo je tak důvěřivý a laskavý.
Miluju svou sestru víc než cokoli jiného.
Pokaždé dám přednost jejímu štěstí před svým.
Mám tě ráda, ale budu stát po jejím boku.
Ty nikdy nebudeš spokojený.
- Nikdy se nestane prezidentem. - Rozhodně ne.
- O starost míň. - O starost míň.
Nestane se prezidentem.
- Aspoň nezpronevěřil naše peníze. - Nebude prezidentem.
Nikdy se nestane prezidentem.
Aspoň nezpronevěřil naše peníze.
O starost míň.
Prohlášení o Reynoldsovi.
Četli jste to?
Už jste někdy viděli, jak si někdo zničí život?
Chudák jeho žena.
Schovala jsem si každý dopis od tebe.
Od chvíle, co jsem je četla,
jsem věděla, že jsi můj.
Tvrdil jsi, že jsi můj.
Myslela jsem, že jsi můj.
Víš, co řekla Angelica,
když přišel první dopis?
Říkala: „Buď opatrná, zlato.
Udělá cokoli, aby přežil.“
Tvá slova zaplavila mé smysly,
vůči tvým větám jsem byla bezbranná.
Stavěl jsi paláce z odstavců,
stavěl jsi katedrály…
Znovu si pročítám dopisy, které jsi mi napsal,
hledám v nich odpovědi,
v každém řádku hledám znamení.
Když jsi byl můj,
celý svět
hořel.
Hořel.
Zveřejnil jsi dopisy, co ti napsala,
řekl celému světu, jak jsi ji vzal k nám do postele.
Očištěním svého jména
jsi nám zničil životy.
Víš, co říkala Angelica,
když si přečetla, cos udělal?
Řekla: „Vzala sis Ikara,
letěl příliš blízko ke slunci.“
Ty a tvá slova, tvá posedlost odkazem.
To, cos napsal, hraničí s šílenstvím.
Z každého odstavce čiší paranoidní strach z toho,
jak tě vnímají.
Je to celé o tobě.
Já s tím nechci mít nic společného.
Ať si budoucí historici lámou hlavu nad tím, jak Eliza zareagovala,
když jsi jí zlomil srdce.
Všechno jsi zničil.
Teď koukám, jak to hoří.
Koukám, jak to hoří.
Svět nemá právo znát mé myšlenky.
Svět nemá co dělat v naší posteli.
Nedozví se, co jsem řekla.
Spálím všechny vzpomínky.
Dopisy, které tě mohly spasit.
Vzdal ses nároku na mé srdce,
místa v naší posteli.
Budeš teď spát v kanceláři,
pouze s myšlenkami na dobu,
kdy jsi byl můj.
Doufám,
že shoříš.
Přivítejte absolventa King's College.
Neměl bych se chvástat, ale všichni jsou ze mě paf.
Prý mám stejné nadání a mozek jako táta.
Dámy říkají, že tam naše podobnost nekončí.
Je mi teprve 19, ale má mysl je dospělejší.
Musím jít svou cestou. Být jako otec, ale smělejší.
Hrdě přebírám jeho odkaz.
Slýchával jsem ho říkat, že jednoho dne…
„Nám všem vezmeš dech.“
Dámy, hledám pana George Eackera,
čtvrtého července měl proslov,
ve kterém před lidmi znevažoval otcův odkaz.
A to by nešlo, hodlám otce bránit.
Viděla jsem ho kousek odsud na Broadwayi.
- Šel na představení. - Jdu tam tedy za ním.
- Páni, jste vážně chytrý. - Moc vám to sluší.
Až se vrátím, co kdybychom se svlékli?
Tak jo!
Vezmeš nám dech.
Georgi!
- Georgi. - Sleduju hru.
Měl jste si dávat pozor, co říkáte o mém otci.
Neřekl jsem nic, co není pravda.
Váš otec je darebák a vy, zdá se, taky.
- Vážně? - Jo, nedělám si legraci.
- Nejsem váš kamarád ze školy. - Vyzývám vás k duelu.
Můžeme jít klidně teď.
Vím, kde vás najdu. Teď táhněte, sleduju show.
Tati, kdybys slyšel, co o tobě říkal.
Ty bys to nenechal být. A já taky ne.
- Zpomal. - Potřebuju poradit.
Je to můj první duel.
Tohle jsme na škole neprobírali.
Snažili se tví přátelé vyjednat příměří?
Nechtěl se omluvit, takže na to nebyl prostor.
- Kde se to bude konat? - Za řekou v Jersey.
V New Jersey je legální všechno.
Tak jo.
Teď mě dobře poslouchej.
Budeš stát jako muž, dokud nebude před tebou.
Až nastane čas, vypálíš do vzduchu.
Tím celá ta záležitost skončí.
Co když se rozhodne střílet? Bude po mně.
Ne, udělá to samé, pokud je to čestný muž.
Vzít někomu život je něco, s čím nechceš žít.
Philipe, tvá matka další příkoří nezvládne.
- Otče… - Slib mi to.
Nechceš mít na svědomí smrt tohoto mladého muže.
Dobře, slibuju.
Až bude konec, vrať se domů.
Vezmi si mé pistole a buď chytrý.
Jmenuju se Philip a jsem básník.
Jsem trochu nervózní, ale nemůžu to dát najevo.
Jsem Hamilton a mám svoji pýchu.
Když urazíte mého otce, nemůžu to nechat jen tak.
Pane Eackere, užil jste si zbytek hry?
Vynechme zdvořilostní fráze, pojďme na to.
- Vezměte si pistol. - Řekněte svým mužům,
že začneme, až napočítáme do deseti.
Do deseti.
Dívej se jim do očí, zamiř a seber veškerou odvahu.
Pak pomalu zvedni zbraň a namiř ji k nebi.
- Jedna, dva, tři, čtyři… - Pět, šest, sedm…
Zůstaň naživu.
- Zůstaň naživu. - Kde je můj syn?
Pojďte dál, pane Hamiltone.
Přinesli ho před půl hodinou. Ztratil spoustu krve.
- Je naživu? - Ano.
Ale vězte,
že kulka vstoupila nad bokem a uvízla v pravé ruce.
- Můžu ho vidět? - Dělám, co můžu.
Ale když ho přinesli, ta rána už byla infikovaná.
Philipe.
Tati.
Udělal jsem, co jsi řekl, tati,
se vztyčenou hlavou.
Já vím, pšt.
- Vztyčenou. - Já vím, pšt.
Vím, že jsi udělal všechno správně.
Ještě než jsme napočítali do deseti,
mířil jsem k nebi.
Já vím, pšt.
- Mířil jsem k… - Já vím, pšt.
Já vím. Šetři síly a zůstaň naživu.
Ne!
Elizo.
Dýchá? Přežije to?
- Zůstaň naživu. - Kdo to udělal?
Alexandere, věděl jsi o tom?
Mami, mrzí mě,
že jsem zapomněl, cos mě naučila.
Můj synu…
- Hráli jsme na klavír. - Učila jsem tě hrát.
Dávala jsi ruce na ty moje.
Pokaždé jsi měnil melodii.
Ano, vždycky jsem ji měnil.
Pšt, já vím.
Vždycky jsem ji měnil.
Já vím.
Jsou chvíle, kdy nemáme slov.
Utrpení příliš hrozné na to, abychom ho vyslovili.
Držíte své dítě, jak nejpevněji dokážete,
a odmítáte nemyslitelné.
V tyto chvíle se může zdát,
že se člověk utopí v žalu.
Hamiltonovi se přestěhovali na předměstí
a učí se žít s bolestí.
Trávím hodiny na zahradě.
Chodím sám do krámu,
na předměstí je ticho a klid.
To je poprvé, co si to užívám.
V neděli beru děti do kostela.
Na prahu se pokřižuju
a modlím se.
To se nikdy dřív nestávalo.
Pokud ho potkáte na ulici,
jak jde sám
a mluví sám se sebou,
mějte pochopení.
Philipe, na předměstí by se ti líbilo. Je tam ticho a klid.
Prochází si něčím nepředstavitelným.
Má šedé vlasy,
prochází kolem každý den.
Prý chodí přes celé město.
Lapu po dechu,
jsem pln emocí.
Dokážete si to představit?
Podívej se, kde jsme.
Podívej se, kde jsme začínali.
Vím, že si tě nezasloužím, Elizo,
ale vyslechni mě.
To mi bude stačit.
Kdybych ho mohl zachránit,
vyměnit svůj život za jeho,
stál by tu vedle tebe
a ty bys byla šťastná.
A to by mi stačilo.
Nepředstírám, že rozumím
těm výzvám, kterým čelíme.
Vím, že nic nenahradí to,
oč jsme přišli,
a že potřebuješ čas.
Ale nebojím se,
vím, koho jsem si vzal.
Nech mě prosím po svém boku,
to mi bude stačit.
Pokud ho uvidíte na ulici,
jak kráčí po jejím boku
a mluví s ní,
mějte pochopení.
Elizo, líbí se ti na předměstí? Je tam ticho a klid.
Snaží se udělat něco nepředstavitelného.
Kráčí spolu parkem
dlouho po soumraku
a kochají se městem.
Podívej se kolem sebe, Elizo.
Snaží se udělat něco nepředstavitelného.
Jsou chvíle, kdy nemáme slov.
Milosrdenství příliš úžasné na to, abychom ho vyslovili.
Odháníme od sebe to, čemu nikdy neporozumíme.
Odháníme od sebe to, co je nepředstavitelné.
Stojí v zahradě,
Alexander po boku Elizy,
která ho bere za ruku.
Na předměstí je ticho a klid.
Odpuštění.
Věřili byste tomu?
Odpuštění.
Věřili byste tomu?
Pokud ho uvidíte na ulici,
jak kráčí po jejím boku a mluví s ní,
mějte pochopení.
Procházejí si něčím nepředstavitelným.
Volby roku 1800.
- Můžeme se vrátit k politice? - Prosím.
Každá akce vyvolá opačnou reakci.
John Adams to posral.
Mám ho rád, ale je v háji.
Chudák Alexander Hamilton. Nemůže tu být.
- Takže stojím proti Burrovi. - Burr.
A jeho partě.
Na severu se mu daří, je to favorit Newyorčanů.
Moc se toho neví o jeho názorech.
Na otázky mlží, odbíhá od tématu, chodí okolo horké kaše.
Pak že já jsem frankofil.
Aspoň vím, kde Francie je.
Thomasi, problém je,
že Burr je pro ně méně extrémní.
Musíme to napravit. Mohlo by vám pomoct doporučení.
Od koho?
- Nesmějte se. - Od koho?
Bývali jste kolegové.
- Cože? - Mohlo by být fajn…
Mohlo by být fajn
získat Hamiltona na vaši stranu.
Mohlo by být fajn.
Mohlo by to být fajn
získat Hamiltona na svoji stranu.
- Zkuste mluvit míň. - Burr!
- Zkuste se víc usmívat! - Burr!
Nedávejte najevo, s čím nesouhlasíte a s čím naopak ano.
Burr!
- Potřeste si rukou. - Burr!
- Okouzlete ji. - Burr!
Je rok 1800. Dámy, řekněte manželům, ať volí Burra.
- Burr! - Adamse nemusím.
Však prohraje, je to jasné.
A co Jefferson?
- Ten miluje Francii. - Je to elitář.
Mně se líbí Aaron Burr.
Nemůžu uvěřit, že je jedním z nás.
Zdá se přátelský.
Jako že byste s ním mohli jít na pivo.
Vážený pane Hamiltone, Federalisté by rádi věděli,
koho budete volit.
Na předměstí je klid.
Vážený pane Hamiltone, John Adams nemá šanci.
Koho podpoříte?
Na předměstí je klid.
Jeffersona, nebo Burra?
Víme, že ani jeden není skvělý.
Jeffersona, nebo Burra?
Kdybyste si měl vybrat?
- Hamiltone? - Jeffersona, či Burra?
John Adams nemá šanci.
- Koho podpoříte? - Jeffersona, či Burra?
Kdybyste si musel vybrat?
Jestlipak to není Aaron Burr!
- Alexandere! - Způsobil jste rozruch.
- Chodím za lidmi. - Sám děláte kampaň?
- Jistě. - To je novinka.
Je to docela vyčerpávající.
- Burre. - Ano?
Je něco, co byste neudělal?
Ne, jdu si za tím, co chci.
- A víte co? - Co?
Naučil jsem se to od vás.
Kdybyste si měl vybrat…
Je to remíza.
Kdybyste si měl vybrat…
Je to na delegátech.
Kdybyste si měl vybrat…
Je to na Hamiltonovi!
Kdybyste si měl vybrat?
Jefferson, nebo Burr?
Vyberte si.
Lidé chtějí slyšet můj názor.
Naše zem čelí těžké volbě.
Kdybyste chtěli vědět, koho doporučuji…
Je to Jefferson.
Nikdy jsem s ním nesouhlasil,
bojovali jsme spolu na 75 frontách,
ale je to o tom,
že Jefferson něčemu věří,
zatímco Burr ne.
No to mě podržte.
Hamilton je na naší straně.
No to mě podržte.
A?
Vyhrál jste na plné čáře.
Gratuluji ke skvělému výsledku.
Nedal jsem vám to zadarmo.
Těším se na naše partnerství.
- Partnerství? - Budu viceprezident.
Jo, to určitě.
Dělá si ze mě legraci?
Otevřeně bojuje proti mně a pak „se těší na naše partnerství“.
Je šílené, že ten, kdo je druhý,
se stává viceprezidentem.
Víte co? Můžeme to změnit.
- Víte proč? - Proč?
Protože jsem prezident.
Burre, až uvidíte Hamiltona,
poděkujte mu za podporu.
Jak mohl Hamilton,
arogantní imigrantský levoboček,
podpořit svého nepřítele Thomase Jeffersona,
člověka, kterého vždy nenáviděl?
To proto, abych nevyhrál já?
Chci být v té místnosti, kde se vše odehrává.
V té místnosti, kde se vše odehrává.
Nepouštíte mě do té místnosti, kde se vše odehrává.
Naposled.
Drahý Alexandere,
nenaštvu se snadno,
ale teď mám vážně vztek.
Přemýšlím o tom,
jaký vliv máte na můj život.
Dívám se na svá selhání
a všude, kam se podívám,
nacházím jedno společné: vaši neúctu.
Tvrdíte, že jsem nemorální,
nebezpečný a ostudný.
Jestli mi to chcete říct do očí,
staří říct kdy a kde.
S pozdravem
váš služebníček,
A tečka Burr.
Pane viceprezidente,
já nejsem důvod, proč vám nikdo nevěří.
Nikdo neví, čemu věříte.
Nebudu své pocity zastírat,
vždy jsem je dával najevo.
I kdybych řekl to, co říkáte,
musel byste přijít s něčím konkrétním.
Tady je katalogizovaný seznam 30 let neshod.
Kriste.
Rozhodně se nestydím.
Jsem člověk na očích veřejnosti, který se snaží dělat to nejlepší.
Nechci problémy,
ale neomluvím se za to, že dělám, co je správné.
S pozdravem,
váš služebníček
A tečka Hamilton.
Pozor, co uděláte,
jste velmi ostrý.
Zodpovězte obvinění, která jsem vznesl,
nebo budete krvácet.
Chápu vaši nespokojenost,
ale stojím si za tím, co jsem řekl.
Zajímají vás jen vaše vlastní zájmy.
Nebudu se omlouvat za pravdu.
V tom případě vás vyzývám.
Weehawken za úsvitu.
Přineste si pistoli.
Budu tam.
S pozdravem,
váš služebníček
A tečka Hamilton.
A tečka Burr.
Alexandere, pojď zpátky do postele.
Brzy ráno mám schůzi za městem.
- Venku je pořád tma. - Já vím.
Jen potřebuju něco dopsat.
Proč píšeš, jako by ti docházel čas?
Vrať se zpátky do postele, bude mi to stačit.
Budu zpátky dřív, než se naděješ.
Vrať se do postele.
Ta schůzka je za svítání.
No, jdu zpátky do postele.
Elizo.
Jsi ta nejúžasnější manželka a žena.
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět…
Potřebuješ vědět deset věcí.
Jedna.
Za úsvitu jsme přepluli přes Hudson.
Je tu můj přítel, William P. Van Ness,
- jako sekundant. - Dva.
Přijel Hamilton se svými lidmi,
Nathanielem Pendletonem a doktorem, kterého znal.
Tři.
Sledoval jsem Hamiltona,
ale nedokážu říct, co se mu honilo hlavou.
Tento muž zničil mé politické plány.
Většina rozepří se urovná a pistole zůstanou netknuté.
Čtyři.
Hamilton zaujal pozici jako první.
Vypadal jako muž, který je ochoten udělat cokoli.
Voják se skvělou muškou.
Doktor se otočil, aby mohl zapřít účast.
Pět.
Netušil jsem to, ale byli jsme…
Blízko místa, kde zemřel Philip.
- Možná proto… - Šest.
…prohlížel pistol tak vehementně.
Díval jsem se, jak si pohrává se spouští.
Sedm.
Čas na zpověď? Snad jen to,
že mám velmi špatnou mušku.
Osm.
Poslední šance vyjednávat,
poslat sekundanty.
Třeba to vyřeší oni.
Tohle vás ve škole nenaučí,
ale najděte si to. Hamilton měl na sobě brýle.
Jistě chtěl lépe mířit.
On, nebo já. Svět nikdy nebude stejný.
Před tím masakrem jsem myslel na jediné:
Tenhle muž z mé dcery neudělá sirotka.
Devět.
Dívej se jim do očí, zamiř
a seber veškerou odvahu.
Pak počítej.
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět…
Deset kroků, pal!
Na smrt myslím tak často, že je jako vzpomínka.
To sem si pro mě přijde?
Stojí pár metrů přede mnou?
Vidím, jak letí.
Mám utíkat? Vystřelit? Nebo zůstat stát?
Neslyším žádný rytmus, žádnou hudbu.
Burr, můj první přítel, můj nepřítel,
možná poslední obličej, co uvidím.
Pokud střelím do vzduchu,
zapamatujete si mě tak?
Co když je tato kulka mým odkazem?
Odkaz.
Co je odkaz?
Sázení stromů v zahradě, které nikdy neuvidíte vzrostlé.
Napsal jsem slova pro píseň, kterou o mně někdo zazpívá.
Ameriko, ty úžasná nedokončená symfonie.
Poslala jsi pro mě, dovolila mi zanechat stopu.
Jsi místem, kde se i osiřelí imigranti mohou stát někým.
Dochází mi čas. Běžím a už nemám čas.
Nesmím klopit zrak.
Vidím záblesk druhého břehu,
kde Laurens zpívá s vojáky.
Je tam i můj syn.
Je na druhém břehu s mojí matkou.
Z druhého břehu na mě hledí Washington.
Naučte mě, jak se loučit.
Povstanu…
Elizo!
Nespěchej, má lásko.
Uvidíme se na druhém břehu.
Připijme si na svobodu.
Namíří pistol k nebi.
Počkat!
Trefil jsem ho přímo mezi žebra.
Šel jsem za ním, ale řekli mi, ať zmizím.
Přepluli s ním zpátky přes Hudson.
Dal jsem si drink.
Slyšel jsem naříkání v ulicích.
Někdo mi řekl, ať se raději schovám.
Angelica a Eliza
prý obě stály po jeho boku, když zemřel.
Smrt nedělá rozdíl mezi hříšníky a dobrými lidmi,
smrt pouze bere.
Historie mě při vyprávění tohoto příběhu nešetří.
Všechny mé chyby dává světu na obdiv.
Když Alexander zamířil k nebi,
stal se tím, kdo zemřel,
ale já jsem ten, kdo za to zaplatil.
Přežil jsem, ale zaplatil jsem za to.
Teď je ze mě padouch.
Byl jsem příliš mladý a slepý, abych to viděl.
Měl jsem to vědět.
Na světě bylo dost místa
pro mě i Hamiltona.
Na světě bylo dost místa
pro mě i Hamiltona.
Povím vám, co bych si býval přál vědět,
když jsem byl mladý a snil o slávě.
Nemáte kontrolu nad tím…
Kdo bude žít? Kdo zemře? Kdo bude vyprávět váš příběh?
Prezident Jefferson.
Musím uznat, že jeho finanční systém je geniální.
Nedovedu ho zničit.
A že jsem se pokusil.
Kdo bude žít? Kdo zemře? Kdo bude vyprávět váš příběh?
Prezident Madison.
Dovedl naši zemi z bankrotu k prosperitě.
Nerad to přiznávám, ale zaslouží si uznání
za všechno, co pro nás udělal.
Kdo bude žít? Kdo zemře? Kdo bude vyprávět váš příběh?
Všichni ostatní otci zakladatelé dovypráví své příběhy.
Všichni ostatní otci zakladatelé zestárnou.
A když jste pryč, kdo si na vás vzpomene?
Kdo dál vypráví váš příběh?
Eliza.
Vrátila jsem se do příběhu.
Eliza.
Přestala jsem ztrácet čas pláčem.
Žila jsem dalších 50 let.
- Ani to nestačilo. - Eliza.
Vyzpovídala jsem každého vojáka, který bojoval po tvém boku.
Vypráví náš příběh.
Snažím se pochopit tisíce stránek, jež jsi popsal.
Vážně píšeš, jako by ti docházel čas.
- Angelica je mi oporou. - Angelica.
Dokud je naživu,
- vyprávíme tvůj příběh. - Vyprávíme tvůj příběh.
Je pohřbená v kostele Nejsvětější Trojice.
Poblíž tebe.
Když jsem ji potřebovala nejvíc, byla tu pro mě.
Stále mi vrtá hlavou,
co bys dělal, kdybys měl víc času.
Náš Pán, ve své laskavosti, mi dal to, co jsi tolik chtěl.
Dal mi víc času.
Pomáhala jsem vybrat peníze na Washingtonův monument.
Vypráví můj příběh.
Vystupuji proti otrokářství.
Mohl jsi toho dokázat ještě tolik, kdybys měl víc času.
Až vyprší můj čas, budu si moct říct, že jsem udělala dost?
Budou jiní vyprávět můj příběh?
Můžu ti ukázat, na co jsem nejpyšnější?
Sirotčinec.
Založila jsem první soukromý sirotčinec v New Yorku.
Sirotčinec.
Pomáhám vychovat stovky dětí.
Pozoruju je, jak vyrůstají.
Sirotčinec.
V jejich očích vidím tebe, Alexandere.
- Pokaždé tě v nich vidím. - Pokaždé.
Až vyprší můj čas, budu si moct říct, že jsem udělala dost?
- Budou jiní vyprávět můj příběh? - Budou jiní vyprávět váš příběh?
Nemůžu se dočkat, až tě znovu uvidím.
Je to jen otázka času.
Čas.
- Budou vyprávět váš příběh? - Čas.
Kdo bude žít? Kdo zemře? Kdo bude vyprávět váš příběh?
Čas.
- Budou vyprávět váš příběh? - Čas.
Kdo bude žít? Kdo zemře?
Kdo bude vyprávět váš příběh?
Překlad titulků: L.T.