Døden.
Det er den endelige destination for os alle.
Og det er en indbringende branche.
En begravelse i USA koster i gennemsnittet mellem 8.000 og 10.000 dollars.
Industrien indbringer 20 milliarder dollars om året.
Og det er kun på begravelser.
Der er også en kæmpe undergrundsindustri
af advokater, firmaer, embedsfolk
og mindre officielle folk...
-Hej, er du lejemorderen? -Hvem fanden er du?
...der alle får penge for at sætte en pris på din død.
De beslutter, hvor meget det er værd at bevare dit liv,
at gøre en ende på det,
eller hvad det kræver at betale din familie,
når du er død.
Hvor meget er mit liv så værd?
Hvor meget bør jeg bruge på en kiste?
Og hvor meget sex bør jeg have for at opnå det bedste afkast på at dø?
Det er blot et par af de spørgsmål, vi vil besvare.
Velkommen til dødsafsnittet.
DØDSAFSNITTET
Hvad end I kan lide det eller ej, er vi alle forbundet af penge.
Jeg er Kal Penn, og jeg udforsker en ustyrlig kæmpe,
den globale økonomi.
Den globale økonomi - En ustyrlig kæmpe
Først og fremmest ved jeg,
at et helt afsnit om økonomien bag døden
måske vil gør jer lidt nervøs.
Jeg kan ikke engang lide at tænke på, at jeg vil dø.
Så lad os vælge et ord at bruge, hvis det bliver ubehageligt.
Hvad med "hvalpe"?
Hvor meget er et liv værd?
Jeg kunne spørge en million mennesker og få en million svar.
Men jeg har valgt at begynde med at spørge en person,
som er oplært i at tage liv.
-Hej, er du lejemorderen? -Hvem fanden er du?
Jeg er Kal.
Okay.
Jeg behøver vel ikke tage sele på, hvis vi ikke kører nogen steder.
Jeg mener, vi...
Hold op med at stamme.
Er du nervøs?
-Jeg er lidt nervøs. -Okay.
-Bare slap af. -Okay.
Hvordan finder folk dig, når de leder efter en lejemorder?
Jeg står ikke i telefonbogen.
Det er det, jeg mener.
Jeg står ikke under "lejemorder."
Ændrer prisen for mordet sig, hvis ofret har børn?
Hvis ofret bor i lejlighed frem for hus?
Er du strisser eller hvad?
Er du strisser?
Ja, jeg er strisser.
Jeg vidste, du var strisser.
Godt. Stig ud.
Fra 80'erne til starten af 2000-tallet
plejede Dominick Polifrone at holde møder ligesom dette
på afsides parkeringspladser
med desperate folk, der var villige til at betale store summer
for at få en dræbt.
De troede, at Dominick var en lejemorder,
der var klar til at begå mord for dem,
men han var rent faktisk en ATF-agent under dække.
LEJEMORDER, TIDLIGERE ATF-AGENT
Arbejdet var farligt, men hjalp med at fælde mange,
der ville bestille mord.
Som for eksempel i 1986,
da han hjalp med at fange seriemorder og mafialejemorder Richard Kuklinski,
der var kendt som Ismanden, da han frøs sine ofre efter mordet.
At være under dække som lejemorder for at fælde en ægte lejemorder
var alt sammen en del af jobbet for Dominick.
Han er ekspert i økonomien bag mord.
Hvordan fungerer det?
Du siger: "Hør her.
Jeg har et problem, jeg skal have ordnet.
Min kone er utro, eller jeg har mødt en,
og jeg skal skille mig af med min kone."
Hvordan skal det gøres? Skal det gøres rent?
Skal det ligne et uheld?
Der er forskellige muligheder.
Så selv med et lejemord har man en menu med muligheder.
-En menu? -Det er ikke bare...
Sådan forestiller jeg mig det.
Du har et...
Jeg vil vide, om du ønsker, at det skal ligne et uheld.
Eller vil du sende et budskab?
Hvor meget ville det koste at få en dræbt?
Det er ikke en fast pris.
Lad os sige, du har to klienter.
En er direktør i et stort firma, og den anden er tømrer.
Hvordan fortæller du, hvad det vil koste?
Jeg får en fornemmelse for personen.
Hvis nu du kommer fra en rig familie,
kan jeg sige, det koster 10.000 dollars.
Hvis nu det er en tømrer.
Hvis det er en mekaniker, så...
Det koster 5.000 dollars.
Da jeg aldrig har kendt prisen for at få en person dræbt,
synes jeg 5.000 dollars lyder lavt.
Hvis du vil bestille et mord hos en fra organiseret kriminalitet,
starter prisen ved 10.000.
Har jeg ret i,
at prisen på et lejemord ikke er ligesom prisen på et stykke pizza?
Det koster ikke to eller tre dollars afhængig af, hvor man går hen.
Det afhænger af, hvem klienten er,
og hvor meget man tror, de har råd til.
Det er korrekt.
Betaler folk altid kontakt, eller kan de overføre pengene?
Foregår det digitalt? Tager du imod Venmo?
Ligner jeg en bank?
Jeg tænkte på...
Har du tænkt dig at give mig et kreditkort?
Forsøger folk?
-Nej, kontanter. -Det er altid kontanter.
Hvis du kom med et kreditkort, måtte jeg slå dig ihjel.
Hvad er værdien for et liv i lejemorderbranchen?
Intet.
Intet. Det er interessant.
Et liv i den branche?
Seriøst?
Hvor meget ville det koste at myrde mig?
Jeg ville gøre det gratis.
-Intet problem. -Det er godt at vide.
I Dominicks verden er prisen for at tage et liv,
hvad end markedet er villig til at betale.
Den, der ønsker at bestille mordet. skal betale forud,
men hvad sker der, hvis ligningen vender omvendt?
Hvem beslutter prisen for et dødsfald, efter dødsfaldet er sket?
Hvis du dør, og det var en andens skyld,
kan det blive klassificeret som et uretmæssigt dødsfald,
og ens familie kan få en stor erstatning.
Størrelsen på erstatningen bliver besluttet af en mand som ham her.
Allen Hurkin-Torres er en pensioneret dommer fra New York,
som havde et af de største antal sager i USA
med flere end 15.000 forlig.
Men tidligere i hans liv
gav han den også gas på New Yorks punkklubber
med sit powerpopband, The Speedies.
Alle ser altid en i jakkesæt og slips og tror, at det er, hvem man er.
Men dette er et billede af mit band.
Du får et hint. Striber.
Det er da løgn!
Allen arbejder nu som privat mægler
og hjælper med at indgå forlig, før retssager når foran en dommer,
og han har sikret forlig for mere end to milliarder dollars.
Hvordan skal jeg skære fenniklerne?
PRIVAT MÆGLER OG USANDSYNLIG ROCKSTJERNE
Hvad fortæller dit hjerte dig?
Mit hjerte fortæller... Godt, jeg ved hvordan.
Allens liv er en smule rock and roll,
lidt uretmæssig død og en masse mad.
Mit job i domhuset
var lidt anderledes end for de fleste dommere.
Mit job var at skaffe forlig i sagerne,
fordi vi i Brooklyn havde tusindvis af sager.
Hvilken slags sager arbejdede du på?
Sager med personskade, uretmæssig død.
Så jeg brugte hver dag på at mægle sager.
Nogen spurgte mig engang,
hvordan personskade adskilte sig fra uretmæssig død.
Jeg sagde, det er en personskadesag,
men det er den værste skade, du kan have.
Du er død.
Problemet med dødssager er,
at de fremsætter forskellige problemer om,
hvad rigtigt og forkert er, og hvad vi værdsætter i samfundet.
En sag om uretmæssig død er meget forskellig fra en kriminalsag.
Ingen kan ende i fængsel.
I stedet bliver retfærdighed administreret som en økonomisk transaktion.
Ligesom da O.J. Simpson ikke blev kendt skyldig i mord,
men blev fundet ansvarlig for to dødsfald.
Domstolen vurderede, han skulle betale mere end 25 millioner dollars.
SIMPSON DØMT TIL AT BETALE ERSTATNING PÅ 25 MILLIONER
Eller da en mand døde efter skader, han pådrog sig,
da han dukkede sig for en flyvende reje på en Benihana-restaurant,
hvilket krævede operationer.
Hans kone sagsøgte restauranten
med påstanden, at de skyldte hende ti millioner for hendes mands død.
Desværre for hende var juryen ikke enig.
JURY AFVISER SAG OM URETMÆSSIG DØD
FAMILIE SAGSØGTE BENIHANA FOR TI MILLIONER
Hvem sagsøger typisk hvem i de sager?
Ofte er det manden, der har tjent flest penge,
og han er blevet dræbt, så konen sagsøger for uretmæssig død
og siger, hun bør få erstatning.
Hvordan vurderer man værdien af et liv?
Vedtægterne er forskellige fra stat til stat.
Men i stater ligesom New York
anses skaderne for at være pengemæssige.
Hvad er det? Hvad betyder det?
Ens værdi. Hvad man er værd, hvad angår, hvor mange penge man genererer.
Man anses for en økonomisk motor, der kaster penge af sig,
og ofte hvem der får disse penge,
hvem man forsørger.
Men en del af problemet ved dødsvedtægterne er,
at et barns død er intet værd.
Hvorfor ikke?
Fordi børn eller ældre ikke er økonomiske motorer.
De kaster ikke penge af sig eller forsørger nogen.
Så spørgsmålet er, hvad er et barns værdi,
hvad er en gammel persons værdi?
Svaret er meget lidt.
Det virker vanvittigt.
Så det eneste, de har, er smerten
i tiden op til dødsfaldet.
Og rædslen før dødsfaldet.
Hvis der er en fyr på gaden, og han er skadet og råber:
"Åh gud, bilen farer hen mod mig.
Den vil ramme mig. Det vil gøre så ondt."
RÆDSEL FØR DØDSFALD
Så medmindre der er smerte og lidelse før dødsfaldet,
har man meget begrænset værdi.
Hvorfor så sagsøge?
I de fleste dødssager
savner de ofte en, og det egentlige problem er,
at vores system ikke har nogen måde at give dem deres kære tilbage.
Normalt ønsker de at opnå en forløsning,
så det er terapi.
Man taler med dem, men det største problem er
at sætte en værdi på sagen.
Hvis man siger: "Ja, 400.000 dollars,"
så har de fået værdisat deres kære.
Min bedste tilgang til det er,
at jeg siger: "Intet vil bringe jeres kære tilbage.
Pengene kan dog blive brugt til gode formål."
Jeres andet barn, til college."
Når de er færdige med at tale med en,
føler de, at de har gennemgået terapi, at de har opnået forløsning,
så man føler, man har udrettet noget.
Hvis du skulle værdisætte dig selv,
hvordan ville du så gøre det?
Hvordan ville du udregne dit beløb?
Jeg har en høj løn,
så det bliver automatisk regnet med.
Jeg er 55 år.
Så spørgsmålet er, hvor længe forventes jeg at arbejde?
For der er pengemæssige skader.
Advokater og dommere går ikke på pension.
De fleste arbejder, indtil de er over 70 år.
Lad os sige, jeg bliver 70 år.
Femten gange min nuværende indkomst
er stort set, hvad jeg er værd.
Så, hvis Allen dør i utide,
vil han have høj værdi grundet sit arbejde som dommer og mægler.
Selvom jeg tvivler på, at hans tid snart er forbi.
Manden overlevede 80'erne som trommeslager.
Det giver vel mening.
Hvis loven ikke kan give dig dit liv tilbage,
kan den måske kun give dine kære nogle penge.
Jeg vil dog helst tro, at jeg er mere værd end min tabte indkomst.
Hvordan kan jeg maksimere mit afkast, når jeg dør?
Min død skal give godt.
Antager du, at du vil dø på tragisk vis?
Det er jeg fast besluttet på.
Jeg antager, du ikke har nogen betydelig indkomst.
Korrekt gættet.
-Gider du lige... -Undskyld.
Tak.
Udover tabt indkomst
er der ikke en fast pris for uretmæssig død.
Det afhænger af, hvem du er, hvordan du dør,
hvilken fattig familie du efterlader.
Du mener rig familie, ikke?
Det afhænger af din historie.
I sager om uretmæssig død tildeler den gennemsnitslige jury
lige over to millioner dollars.
Det er fint.
Mere, hvis du har en fængslende og tragisk fortælling.
Ligesom Scarface.
Snarere ligesom Det stærke køn.
Jeg har aldrig set den film.
I 2001 døde en 22-årig kommende Mets-spiller
af en fabrikationsfejl i en bil, før han underskrev sin store kontrakt.
Den familie blev tildelt 131 millioner dollars.
Din død skal være Oscar-værdig.
Ligesom Michael Shannon
i den sexfisk-film eller sådan?
Lad os bare fokusere på,
hvad du vil efterlade.
Er du gift?
Min kone og jeg bryder os ikke om mærkater.
Det gør juryer.
At være gift kan tilføje et par millioner til din værdi.
Nogle stater tildeler også ekstra for hedonistiske skader,
hvilket betyder, at de kan kompensere din kone økonomisk
for at miste fornøjelsen ved sex med dig.
Hun skal ikke bevise fornøjelsen...
Vel?
Nej. Er du aktiv i dit lokalsamfund?
Såsom velgørenhed?
-Jeg er frivillig... -Skønt.
...i at udtale mig på internettet om at knæle under nationalsangen.
Javel.
Lad mig være ærlig.
Jeg begynder at tro, at din død ikke er så uretmæssig.
Hvorfor skal den give så godt?
Jeg har altid ønsket at være rig.
Hvordan regner du helt præcist med at inkassere
pengene, når du er død?
Der er tydeligvis nogle elementer i scenariet,
jeg ikke helt har gennemtænkt.
Måske kunne du anbefale et medium
eller en anden interdimensionel specialist.
Måske personen, der har givet dig de magiske kugler.
-Kom ud af mit kontor. -Betaler du for parkering?
-Ikke for dig. -Men det gør du?
-Kun for andre. -Min fætter kørte mig.
Der findes en helt anden tilgang.
CALIFORNIEN
I stedet for at spørge: "Hvad koster en uretmæssig død?"
Spørg da: "Hvad er det værd at forhindre et dødsfald?"
TRAFIKSKILTE
Det spørgsmål stiller regeringer og firmaer ofte.
Mike Gatto er advokat med speciale i personskade og pligtforsømmelse.
Når en handling, eller manglende handling,
af regeringen eller et firma fører til skade eller dødsfald,
er Mike manden på sagen.
Hvorfor er vi her?
URETMÆSSIG DØD-ADVOKAT - ELSKER SKILTE
Nogle gange kan noget så småt og billigt som et skilt redde liv.
I går tog jeg imod vidnesbyrd i en sag, hvor to motorcyklister døde,
fordi byen ikke gjorde motorcyklister opmærksomme på,
at der var blevet bygget en rundkørsel.
De ramte den og døde.
Stopord, hvalpe.
Prisen på noget så simpelt kan have alvorlige følger.
Jeg forestiller mig, at de juridiske handlinger
koster mere end et par skilte.
Meget mere.
Et skilt koster vel ikke mere end fyrre dollars?
I sager om uretmæssig død
foregår der bag scenerne udregninger af,
hvor meget et firma eller en regering kan risikere at skulle betale?
Det mener vi, der gør.
Vi opdager det sjældent,
men der er et par historiske sager,
der kan give os perspektiv.
Mange kender til Ford Pinto.
Dette var i starten af 1970'erne.
De ønskede at sælge Pinto'en til en lav pris.
De ønskede at sælge den for 1.999 dollars.
Undervejs opdagede de,
at benzintanken var sårbar over for eksplosion og brand.
De brugte 11 dollars på at reparere det.
Ford foretog udregninger og estimater på værdien for et menneskeliv
og skader, der ville stamme fra den farlige benzintank,
og de valgte at fortsætte for pengenes skyld.
Er det almindeligt i en virksomhed?
At folk sidder i et bestyrelseslokale
og regner på, hvorvidt de bør betale erstatning
for et dødsfald, der sker på baggrund af noget, de laver?
Ja, det tror jeg desværre.
Vi hører kun om det,
når der er en retssag, og virksomheder tvinges til at afsløre det,
eller når der er en whistleblower,
men det bliver sjældent opdaget.
Er de samtaler blandt bestyrelsen
en normal del af det at drive virksomhed?
Foretager firmaer den slags udregninger?
Det er fornuftig forretning.
Spørgsmålet er, hvad man gør med informationerne.
Regeringsbureauer foretager lignende udregninger
ved brug af et system kaldet Value of Statistical Life,
eller VSL.
Gennem en blanding af videnskabelige undersøgelser og markedsanalyser
fastlægger forskellige bureauer deres eget VSL.
Her er, hvordan de VSL'er bruges.
I 2007 overvejede transportministeriet
en lov, der tvang bilfabrikanter
til at installere en påmindelse om at tage sele på på bagsædet.
De anslog, at det ville redde mindst 44 liv om året.
Men at installere det ville koste industrien 325 millioner dollars.
En pris på 7,4 millioner dollars per liv,
og det beløb var højere
end transportministeriets daværende VSL,
så sikkerhedsforanstaltningen blev ikke installeret.
At sætte en pris på døden
skaber et incitament for firmaer og regeringsbureauer
til at være ansvarlige.
Men prisen bestemmes for os af tredjepartsinstitutioner
såsom dommere, juryer og mæglere.
Men hvad nu, hvis vi kunne bestemme vores egen pris?
Ville vi bruge den samme kolde logik som de professionelle?
SPANIEN
Har du tænkt over, hvad dit liv er værd for dig selv?
Hvor meget ville du tage for at risikere at dø?
RURHØSTER
Abrahán og Francisco tænker over det hver dag.
RURHØSTER
De høster rur
fra skarpe sten i Atlanterhavet
ud fra landets nordlige kyst.
Det er et farligt job, der koster liv og betaler godt.
For rur er en delikatesse,
der bliver solgt til høje priser.
En gourmetrestaurant kan betale op til 100 euro,
eller næsten 120 dollars per portion.
Hvor ofte er der skader eller dødsfald?
Er det almindeligt eller...
Der er uheld hvert år.
Brækkede ribben, og desværre dør folk også.
For to år siden tog en fisker ned til stenene på egen hånd,
og han dukkede død op flere dage senere.
Jeg synes, det her ser vanvittigt ud.
Selv når havet er roligt, leder man efter
de værste steder at tage hen,
for at få de bedste rurer.
Hvor gemmer han dem?
Han har et bælte indenunder sin T-shirt.
Det er meget at holde øje med.
Min mor var lige ved at græde, da jeg sagde, jeg ville få mig en rurlicens.
"Det er utroligt farligt!"
Der var lidt panik i hans stemme.
Det her er vildt efter vores standarder,
men hvordan er det sammenlignet med normalt?
I dag er en meget god dag.
Havet er roligt. Det er sjældent sådan her.
Har du lyst til at smage en?
Gerne.
Du skal vise, hvordan jeg spiser den.
Du skal bare suge.
Bare bid den af?
Jeg kan lide, når den er rå.
Konsistensen minder om bussemænd,
men smager af et utroligt rent hav.
Jeg har aldrig spist en bussemand!
Det har jeg da heller ikke.
De fleste ville måske ikke sige deres job op
for noget, der ser så farligt ud.
Gad vide, hvad deres incitament er?
Hvad tjener I i gennemsnittet?
Omkring 500 euro under dagens forhold.
Og det er tilsammen?
Hver.
Fem hundrede hver?
Det er næsten 600 dollars hver.
Fortæl mig om det her sted.
I kommer her, før I tager ud i bådene.
Ja, mange gange, når forholdene er slemme, og man ikke kan sejle ud,
er der en sti ned her.
Går I ned her?
Hvordan? Det er et brat fald.
Nogle gange kan man bruge et reb til de farligere steder.
For et par år siden klatrede en af vores medarbejdere
ned ad klippen og faldt ned mellem to sten,
og de var nødt til at redde ham med en helikopter.
Det lyder, som om pengene er gode,
men I udsætter også jer selv
for utrolige farer.
Er det dét værd?
En ekstra fordel er, at det er ens lidenskab.
Det er en afhængighed. Det er et narko.
Hvad elsker I ved det?
Havet. At fiske.
At være min egen chef.
Ja, det er...
Man skal føle det for at kunne forklare det.
Ligesom visse folk har besluttet,
at rur er en delikatesse, der er en høj pris værd,
har Abrahán og Francisco besluttet, at pengene, de får, er nok til,
at de vil risikere deres liv.
Her er et indblik i de usynlige udregninger,
vi alle foretager hver dag,
set fra et helt andet synspunkt.
De fleste indser ikke,
hvordan deres beslutninger placerer en værdi på deres liv.
Såsom at tage en lønforhøjelse for at udføre et farligere job.
Taglæggere tjener 4.000 dollars mere end andre bygningsarbejdere,
fordi det er fem gange mere sandsynligt, at de dør på arbejdet.
-Det er sandt. -Tak! Fem minutters pause.
Disse valg reflekterer en cost-benefit-analyse af,
hvad vi er villige til at risikere for at have et liv, der er værd at leve.
Regeringen estimerer,
hvor meget det vil koste at forhindre et dødsfald,
før de sætter skilte op eller tvinger folk til at gå med sikkerhedshjelm.
Så selv hvis du ikke laver udregningen,
foretager du intuitive udregninger om risiciene for dit liv hele tiden.
Hold mig.
Ingen idiot ville lege russisk roulette,
selv ikke for en million dollars.
Chancen er en til seks for at dø, og det er ikke det værd.
Så du bør nok hoste op med de seks dollars for en røgalarm
for at eliminere en ud af en million-chancen for, at du dør i brand.
Hæng dem op på mine børns værelser, tak.
Tag tidligere linebacker for 49ers, Chris Borland, som eksempel.
Han trak sig efter en sæson i NFL
for at undgå potentielle hjerneskader.
Han opgav en treårig-kontrakt, der var 2,3 millioner værd,
for at eliminere en risiko på 40 procent.
For ham er en hjerne, der kan lave matematik, stadig mere værd end penge.
Hvad er din hjerne værd, Randy?
Du er skarp, makker.
Men det er ikke altid let at undgå risici i livet.
Ingen vil tackle dig, hvis du sidder ved et skrivebord,
men at sidde i en stol hele dagen fordobler din chance for at dø
ved at forøge risiciene for diabetes, hjerteanfald, kræft og demens.
Så få dog den her dødsmaskine væk fra mig!
Ingen ønsker selvfølgelig at eliminere al fare.
At forblive i en boble
betyder måske, at du prissætter dit liv til en milliard,
men det kunne I ikke betale mig for.
For at eliminere risici betyder også at eliminere morskab.
Jeg ville skulle opgive høretelefoner, selfies, rulletrapper, hotdogs,
varmt vand, juletræer og sengerammer.
Alt sammen kendte dræbere.
At falde ud af sengen dræber én amerikaner om året for hver 700.000.
Det er flere end terrorisme.
Men jeg vil ikke lægge min madras på gulvet,
for jeg er ikke 25 år længere.
Jeg ser bare ung ud.
Uanset hvilken pris, man er villig til at betale for at leve et fuldt liv,
er der en regning, man altid skal betale.
TJEKKIET
Når man dør, er man måske nok teknisk set borte,
men der er stadig et finansielt system opbygget om, hvad der resterer.
Bogstavelig talt dine jordiske rester.
Og Benkirken i Sedlec
er et af de tidligste eksempler på en knogleøkonomi.
Hvor mange knogler og kranier er her?
Tusindvis.
Omkring 100.000 rørknogler
og 60.000 kranier.
ARKÆOLOG
Filip Vemilsky er en arkæolog, der samarbejder med kirken.
Ifølge ham blev klosteret en sensation i det 14. århundrede,
da en munk vendte hjem med en krukke med hellig jord
fra stedet, hvor Kristus blev korsfæstet, og strøg det ud over kirkegården.
Det er en myte, der var en fantastisk salgstale.
Når man leder efter stedet, hvor man skal hvile for evigt,
handler det kun om beliggenhed.
Dette sted var forbundet med Jerusalem og Golgata,
kristendommens hellige steder.
Og der er sket mirakler her.
Så for kristne var dette et særligt sted
med en særlig følelse.
Kunne de kræve hvilken som helst pris?
Eller var prisen overkommelig?
De var nødt til at betale en høj pris
for at have en chance for at blive begravet her.
Let genopstandelse. Det fås for en høj pris.
Og det krævede munkene.
Men i det 14. århundrede blev Europa decimeret af den sorte død.
For at have plads til at begrave de millioner, der døde,
blev mange af de ældre lig gravet op,
og knoglerne blev genanvendt i den meget unikke udsmykning,
der nu pryder kirken,
deriblandt en lysekrone lavet af knogler.
For at peppe det lidt op.
Stedet ligner måske nok noget fra Predator,
men at gøre knoglerne til et samlesæt
hjalp med at skabe plads til nye lig.
Det virker, som om munkene her forstod,
at angst for, hvad der skete med ligene og sjælene efter døden,
er en magtfuld og vanskelig ting at have med at gøre.
Måske vidste de for hundreder af år siden,
at hvad som helst, der kan hjælpe folk med at bearbejde det,
kan blive solgt til en høj pris.
For 200 år siden fandtes der ingen begravelsesindustri.
Dengang blev man sænket ned i jorden
på en kirkegård eller i baghaven, som var man en elsket hamster.
Men da Abraham Lincoln blev myrdet,
blev han den første præsident, der blev bevaret
med en opdatering af en gammel teknik kaldet "balsamering."
Så mange sørgende så Lincolns skinnende, balsamerede lig
på den farvel-turné, at balsamering gik viralt.
Bedemænd kapitaliserede på trenden,
kapeller dukkede op i hele USA,
og bedemænd begyndte at kræve penge for kister,
fremvisninger og gravsten.
Der gik ikke længe før en makeover efter døden var normen.
Og hvis man var en politisk sværvægter som Vladimir Lenin eller Eva Perón,
var det en nødvendighed.
Den almene borger indså snart,
at de var nødt til at købe deres kære tilbage til overpris.
De var ikke billige, men de var kønne.
Mens USA måske er i lommerne på begravelsesindustrien,
så var den industri næsten ukendt i Malaysia indtil for blot 30 år siden.
Før da drev den malaysiske regering kirkegårdene,
hvilket normalt betød slidte tilstande og uprofessionel service.
Familie måtte vælge mellem det
eller at begrave deres kære på deres egen grund.
Men Frank Choos far havde en vision om en forretningsmodel baseret på begravelse.
DIREKTØR FOR XIAO EN MINDEPARK
Jeg forstår, det er en relativ ny idé i Malaysia,
at man kan holde begravelse.
Hvordan begyndte det?
Vi begyndte nok i starten af 80'erne.
Dengang tilhørte alle kirkegårde den malaysiske regering.
De afmærkede landområder til kirkegårde.
Min afdøde far tænkte: "Lad mig se, hvad der er sket i resten af verden."
Og han tog os med på ferie i hele verden,
og en del af turene gik med at besøge kirkegårde eller mindesteder.
I midten af 80'erne
besluttede han: "Jeg vil bringe dette til Malaysia."
Vi har alt lige fra kapeller med professionel balsamering,
begravelsessale, hvor folk kan afholde begravelsen,
krematorier og nu parker.
Franks familie tog alle Vestens begravelsesmuligheder til sig,
men deres succes er bygget på at tilbyde lokale kulturelle tillæg
og et personligt præg.
Dette er bygningen, hvor vi har forfædrenes tavler.
Vi tilbyder, at munke beder for dem to gange om måneden.
Lad mig vise dig, hvor vi opbevarer de kremerede jordiske rester.
Der er også templer her,
der tilbyder en blanding af buddhisme, kristendom,
hinduisme og traditionel kinesisk tro.
For Malaysia er dette en hel ny dødsøkonomi
med priser på op til 40.000 ringgit,
eller 10.000 dollars.
Uanset hvor du tror, du rejser hen i det hinsidige,
er dette porten dertil.
Her placerer man deres billeder og inskriptioner.
Og urnerne står så derinde?
Ja, og de er til par.
Folk var skeptiske i starten,
da de fleste aldrig havde oplevet en begravelse
og en god måde at mindes deres kære.
Efter 30 år
har vi over 100 mindeparker i landet.
Vi har parker overalt.
Franks far beviste, at begravelser,
ligesom de fleste succesfulde forretninger,
kan tilpasses specifikke markeder og folk.
Men hvor meget vil dødsmarkedet specialisere sig
for at tiltrække kunder?
HAMBORG
TYSKLAND
I Hamborg i Tyskland
er fodboldfans af HSV,
de kalder det "soccer" i USA, kæmpe fanatikere.
Ved dette enorme stadion sørger gale sportsfans
ikke kun over en tabt kamp,
men også over deres kære.
Det ligger nemlig lige ved siden af en kirkegård
specialdesignet til dets unikke fans.
Lars Rehder er opsynsmanden.
Indgangen er et fodboldmål i korrekt størrelse.
-Fedt. -Ja.
Folk bliver begravet her med klubbens logo.
Hvor meget koster det?
Det koster omkring 4.000 dollars for en grav som den bag os.
Der er 20 begravet der.
Så det er lidt billigere.
Hvis man ønsker en grav til kun to personer,
til et par, koster det op til 15.000 dollars.
Så der er 20 begravet i den store gravplads?
-Ja. -Er det en familie?
Nej, det er ikke en familie.
Det kunne være en fanklub, men de deler omkostningerne.
-Vil du begraves her? -Ja.
-Det vil du? -Ja. Det er et flot sted.
Denne kirkegård giver ny betydning til udtrykket "fan til døden."
Jeg er godt nok Yankees-fan,
men jeg vil ikke begraves i Bronx ved siden af Yankee Stadium.
Hvilket nok betyder, at jeg ikke elsker Yankees lige så meget, som jeg troede.
Ja, det forstår jeg.
Men idéen om at knytte døden sammen med noget, man elsker,
giver vel mening.
Du kan trods alt ikke tage det med dig.
Eller kan du?
Alt i denne butik er tiltænkt at følge med dig i døden.
Hvis du har brug for en hane i det hinsidige, kan du tage den med.
Alle tingene er lavet af papir.
Den her er fed.
Det hele skal brændes.
En del af den taoistiske tro er,
at man kan sende materialistiske goder i det hinsidige med ens kære,
hvis man brænder papirudgaver af dem.
Så behøver døden ikke være kedelig.
Det er et gammel kinesisk ritual, der er blevet moderniseret.
Det her er tydeligvis den sejeste,
da den er oldschool.
Der står "Marlbero."
De her ting er fine nok,
hvis man vil have standardting med sig i det hinsidige,
men hvis man vil have særlige ting,
er der kun én mand at tale med.
Hr. Ha er kendt som kongen af papiroffergaver.
Jeg er her for at lære af mesteren
om økonomien bag at shoppe til de nyligt afdøde.
I kinesisk taoisme eller buddhisme
tror man, at "værdigenstande skal gives videre
fra generation til generation."
Idéen er, at når man brænder papiroffergaverne i dette liv,
modtager ens kære dem i det hinsidige.
PAPIRMESTER
Når nogen brænder en papiroffergave for deres afdøde kære,
er det så symbolsk eller bogstaveligt?
Offergaverne er målrettede til både de levende og den afdøde.
En søn, der endnu ikke har brændt et papirhus for sin afdøde far,
vil ikke kunne sove om natten i månedsvis eller årevis,
da han ikke kan stoppe med at tænke på, om hans far
har et hus at bo i i det hinsidige.
Kan du give et eksempel på, hvad folk vil bede dig lave?
Jeg kan huske engang, hvor den afdøde
viste sig at være mafiaboss.
Vi blev bedt om at lave mange offergaver til hans begravelse,
der lignede hans håndlangere,
der enten holdt en pistol eller et sværd,
så det ville vise hans magt og autoritet.
Så mafiafyren kunne tage alle sine mænd med sig
i det hinsidige.
Netop.
Bestiller folk nogensinde ting, de aldrig har haft?
Er det nogensinde drømme?
Ja, det er det.
Det er den sande mening med papiroffergaver.
Hvis den afdøde aldrig har kørt i en Rolls-Royce eller fløjet i et rumskib,
da de var i live,
så vil familien bestille papiroffergaver, der repræsenterer disse ting.
De opfylder den afdødes drøm.
Hvis man ikke er velstillet rent økonomisk,
forventes det så stadig,
at man køber papiroffergaver til ens kære til ceremonien?
Det værste tilfælde på det kinesiske fastland er,
at for at kunne betale for en ekstravagant begravelse
vil familien for den afdøde låne så mange penge,
at de er nødt til at arbejde i otte til ti år for at betale det af.
Nu kan jeg følge dig. Det er en enorm byrde for familier.
Derfor sælger de huset.
Så de vil sælge deres hus for at betale for begravelsen?
Korrekt.
Nogle folk er villige til at ofre meget
blot for at give en offergave.
Da jeg ikke er sikker på, at der er nogen,
der vil betale en formue for mine behov i det hinsidige,
har jeg bedt hr. Ha lave nogle af mine yndlingsting,
så jeg kan brænde dem forud.
Det kan vel ikke skade, vel?
Det er min hund!
Så den er stadig... Den er korrekt.
Den er stadig i live
og vil være det for evigt,
ellers bliver jeg helt til hundene.
Og jeg tillæger den selvfølgelig menneskelige træk,
og da det er min hund, bør jeg ikke brænde den, vel?
Det er ikke et tabu at brænde offergaver formet som dyr,
fordi de bare er dyr, ikke mennesker.
Det er i orden at brænde hunden, før du forlader denne verden.
I vil blive genforenet en dag.
Så det fungerer sådan. Godt.
Fedt.
Det her er, så jeg vil have Wi-Fi.
Har du adgangskoden?
Den må du selv finde frem til.
Tacos og bønner!
Det her vil stille din sult i det hinsidige.
Igen og igen, håber jeg.
Den er flot.
Det her er et fritidssæt.
Det ser godt ud til dig.
Hvad skylder jeg dig for disse fire ting?
Det tog os mere end tre dage at lave dem,
så den samlede pris er 11.000 HKD.
Det er næsten 2.000 dollars, hvilket jeg betaler dig, når jeg går.
Tak. Jeg sætter pris på det.
Jeg har lige betalt 2.000 dollars for papmaché.
Det er mange penge at brænde af.
Bogstavelig talt brænde af.
Folk bruger alle mulige summer på døden.
Og da ingen af os med sikkerhed ved, hvad der venter på den anden side,
er det svært at tale imod noget beløb, folk er villige til at betale.
Jeg spekulerer dog stadig på, om vores økonomiske valg angående døden
er baseret på nogen form for fornuft?
Hvorfor tror vi, at vi skal bruge penge for at sige farvel til vores kære?
CALIFORNIEN
Caitlin Doughty tjener sine penge på døden.
Men af en bedemand at være
har hun nogle radikale meninger om, hvad der driver begravelsesøkonomien.
Bare idéen om, at man skal tage ens kære
med til et kapel
og ikke være involveret i processen,
bortset fra at møde op til begravelsen.
Jeg har altid troet, at det bare er, hvad man gør.
Men juridisk set behøver man ikke engang at gøre det, vel?
NATUR-BEDEMAND
Nej. En del af det, jeg gør nu, er at være offentlig fortaler,
at fortælle folk, man kan være deltage aktivt.
Der er andre muligheder, hvad angår begravelser.
De kan være billigere, de kan være mere betydningsfulde.
Der er mange ting, der er sikre og lovlige for ens afdøde,
som man måske ikke ved eksisterer.
Det interessante ved døden er,
at vi har eksporteret
de værste dele af den amerikanske kultur til hele verden.
-Selv i døden? -Ja.
Den død, vi eksporterer, er en kapitalistisk død.
Traditionen siger, at jo mere, man køber for ens kære,
jo mere holder man af dem,
og vi skal blive bedre til at adskille de ting.
Kan du fortælle mig,
hvad der drev dig til den karriere, og hvad du elsker ved den?
Bestemt. Jeg har arbejdet i begravelsesindustrien i ti år,
og jeg begyndte som krematør.
Jeg begyndte som personen ude bagved
med de store industrielle maskiner, der kremerer ligene.
Jeg bemærkede, at jeg normalt var den eneste til stede.
Der var ingen familie, det var bare mig, der kremerede en mor, en far, en søster.
Det chokerede mig. Hvorfor var jeg den eneste til stede?
Med tiden begyndte jeg at forstå,
at det er, fordi vores samfund ikke fortæller os,
at vi bør være involveret i døden og begravelser,
at vi bør være til stede,
eller at det endda er tilladt.
For 150 år siden blev dødsfald i USA
håndteret på egen hånd af familien.
Hvis nogen døde i ens hus, tog man sig af det i ens hus.
Naboen lavede trækisten, man bar ud til graven på skuldrene.
Det involverede kun familien og samfundet.
Da vi ramte det 20. århundrede,
kom nogle folk til og tænkte:
"Interessant. Vi kan tjene penge på det."
Vi kan sige: "Det er faktisk mere sikkert og hygiejnisk,
hvis vi tager ligene,
og vi tager os af dem, og I blot betaler os for at gøre det."
Over de sidste 100 år
er vi alle blevet lidt hjernevaskede
til at tro, at det er det sikre og juridisk rigtige at gøre.
Det passer ikke.
Man behøver ikke at aflevere liget til en bedemand,
så det kan blive kemisk bevaret,
og de i bund og grund kan sælge det tilbage til en som et produkt.
Man kan få en naturlig begravelse,
som er en simpel flettet kiste eller et ligklæde i et lavt hul.
Og man kan nedbrydes ned i jorden rundt om en
og vokse op som et træ, en busk,
blomsterbusk eller noget smukt.
Så det her er et ligklæde.
Ja.
-Vil du prøve det? -Ja.
-Vil du læne dig tilbage? -Okay.
-Lad eventyret begynde. -Okay.
Vi folder bare siden op.
Jeg lader dit hoved forblive ude.
Det er ligesom at campere.
Ja, du har ret. Det er lige ligesom at campere.
Så vi binder den her.
Ingen putter en sådan her.
Hej, jeg er lejrlederen.
Jeg håber, du vil nyde din tid her i Dødslejren.
Jeg kunne sagtens overnatte sådan her.
Vent, indtil vi dækker dit hoved.
Så lad os se, hvad du synes.
-Er du klar? -Ja.
Det er det store øjeblik.
Farvel, venner.
Sig til, hvis du ikke kan få vejret.
Det skal jeg nok.
"Lokal bedemand dræber mand," er ikke en overskrift, jeg ønsker.
Hvis jeg dør, er alt dog ordnet, ikke?
Der er ikke mere at gøre.
Du har ordnet det. Du kan bare grave hullet.
Så er du, min ven, tildækket.
Hvordan føles det?
Ikke dårligt.
Du ser godt ud. Du ser smuk ud.
Gør jeg? Tak.
Jeg forstår det godt.
Hvis det her er en mulighed,
hvorfor vil man så være indespærret i en kasse?
Sorg kan føre os til at træffe nogle radikale beslutninger.
Mange af dem er ikke økonomiske.
Det kan ikke diskuteres, at der er en blomstrende økonomi
bygget op om begge sider af døden.
At sørge over vores afdøde kære vil koste os.
Men at miste nogen under uventede omstændigheder
kan udløse en enorm erstatning.
Og hvis jeg vil dræbe mine fjender,
ved jeg, at jeg bør tage kontanter med.
At lave udregningerne for disse valg
kan ofte være et rod,
men at bruge penge i dødsøkonomien
lader til at købe lettelse fra den eksistentielle frygt,
der følger med vores viden om, at døden kommer
og henter os alle.
Og nu, hvalpe.
-Kom ud fra mit kontor. -Betaler du for parkering?
-Nej. -Okay.
-Hav en god påske. -Jep.
-Vær sød at gå. -Tak.
Kender du nogen gode advokater?
Jeg ringer efter politiet.
Kender du Sting?
Den værste joke.
...give din enke erstatning, hvis hun mister fornøjelsen af sex med dig.
Har du lyst til fornøjelsen af sex med mig?
Det lyder som en underlig...
-Det skal jeg sige til min kone i aften. -...victoriansk roman.
Jeg er nødt til at skrive det ned,
for jeg vil sige det til min kone i aften.
Har du lyst til fornøjelsen af sex med mig i aften?
Pokkers.