‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫טבה...‬
‫הסוסים חסרי מנוח.‬
‫הלב עדיין פועם.‬
‫ישנם עוד מתים ביער.‬
‫כמה?‬ ‫-ספרתי 12.‬
‫שלושה עשר צבאים.‬
‫כולם מתו באותו לילה.‬
‫אולי המים מורעלים.‬
‫לא.‬
‫משהו נורא עומד לקרות.‬
‫הירח מתמעט.‬
‫לילה של אותות מבשרי רע.‬
‫אם ימצאו אותנו כאן, זה הסוף שלנו.‬
‫נלך.‬
‫הרגע לו ציפינו, כמעט הגיע.‬
‫יאנרה...‬
‫הגיע הזמן לחזור למשכן העתיק שלנו.‬
‫הנה זה בא, עוד אחד מגיע.‬
‫זה כואב. זה לא נגמר.‬
‫תדחפי, אם את מרגישה צורך.‬
‫אל תעכבי את התינוק!‬
‫אני מרגישה שמשהו תקוע.‬
‫התינוק מוכן.‬
‫בוא, אדוני. אתה לא יכול להישאר כאן.‬
‫קדימה, אדה. עזרי לי.‬
‫הוא גוסס. התינוק גוסס!‬
‫מה היא אומרת? תוציאו אותה מפה! קר לי!‬
‫לכי מפה!‬
‫עולם המתים נפתח בעבורו. אני מרגישה את זה!‬
‫תוציאי אותה מכאן, היא מכשפה!‬
‫לכי, מכשפה!‬
‫מהר, נלך.‬ ‫-אסור לנו ללכת, אנחנו צריכות לעזור.‬
‫לא נוכל לעזור לה.‬
‫עכשיו, רוצי.‬
‫אל תעצרי.‬
‫בתקופה זו נכיר בהבדל בין הקסם למדע.‬
‫נפסיק להאמין באמונות טפלות עתיקות.‬
‫ונתחיל להבין כיצד העולם עובד,‬
‫כיצד הגוף עובד, כיצד החיים מתפתחים,‬
‫מבלי להתחשב בתאוריות משונות,‬
‫או המצאות קסומות.‬
‫בשיעורים שלנו, הידע תמיד יהיה...‬
‫ללא גבול.‬
‫אומרים שאדם זה מת מכישוף מרושע.‬
‫מי מכם ירצה למדוד...‬
‫את ההבדל בין מדע לקסם?‬
‫אני, פרופסור.‬
‫נראה שאין לו שום בעיה.‬
‫בזהירות, פייטרו.‬
‫הסתכל.‬
‫עין...‬
‫ומוח.‬
‫עגבת.‬
‫רק נקודות זעירות.‬
‫נסמוך על מוחנו...‬
‫עד שנתגבר על עריצות הכישוף,‬
‫באמצעות כוח ההיגיון הפשוט.‬
‫נבייש את אלו ההולכים מכוסים בלילה,‬
‫בשם האלוהים,‬
‫צדים מכשפות וקוסמים אפלים.‬
‫כשהבערות תאשים את הקסם...‬
‫נתנגד לה באמצעות ידע מדעי.‬
‫כי אם אלוהים קיים,‬
‫אזי הוא חנן אותנו בבינה.‬
‫לא ניחשב לכופרים,‬
‫אם נשתמש בה כנשק החזק ביותר,‬
‫עד שעולמנו יהפוך למואר יותר.‬
‫ידידי.‬
‫הוא מת ולא הוטבל.‬
‫אדבר עם האב טוסקו.‬
‫הרגשתי אותו.‬
‫הרגשתי אותו זז בבטן, חזק וחי, רק רגע לפני.‬
‫מכשפה מקוללת.‬
‫סיימת עם הכשפים שלך.‬
‫ולנטה.‬
‫מה שלומו?‬
‫כוחו של הירח...‬
‫קחי את התמצית מהצנצנת השלישית.‬
‫בכל פעם שיהיה במצב כזה, תני לו כף מזה.‬ ‫-למה את אומרת לי את הדברים האלה?‬
‫את תעשי זאת, כרגיל.‬
‫זה לא יהיה כשהיה.‬
‫סבתא, מה עשיתי?‬
‫למה הרגשתי את הדבר הזה על בטנה של האישה?‬
‫מה הרגשת?‬
‫רעד מקפיא.‬
‫דלת נפתחת...‬
‫והרבה קולות לוחשים.‬
‫והנשמה הקטנה שלו...‬ ‫-ראית אותה?‬
‫יוצאת ומרחפת הרחק מהגוף.‬
‫זה מעולם לא קרה בעבר.‬
‫מה עשיתי?‬
‫ראית את מה שעתיד היה לקרות,‬
‫אבל לא גרמת לזה. את לא המקור למזל הרע.‬
‫איך את יודעת?‬ ‫-אני יודעת, כי אני מכירה את נשמתך.‬
‫גידלתי אותך מאז שהיית קטנה,‬
‫אני מכירה בך הכול.‬
‫עכשיו תקשיבי...‬ ‫-לא! תקשיבי לי. האישה הזו קראה לי מכשפה,‬
‫ראיתי שהתינוק מת ברחם, אבל זה לא ייתכן.‬
‫העולם מלא באמיתות שאנשים מתעלמים מהן, אדה.‬
‫אבל הם מרגישים אותן ומפחדים מהן.‬
‫הקשיבי לי, כי אין לנו עוד זמן.‬
‫נשים משמרות חוכמה עתיקה.‬
‫אבל הגברים חוששים ממנה ונלחמים בה.‬
‫את תשמרי עליה!‬
‫אני לא רוצה בחוכמה הזו, אני אישה רגילה.‬
‫קבלי זאת, אדה. או שההשלכות יהיו נוראיות.‬
‫אין לנו זמן. הספר!‬
‫אנחנו מוכנים?‬ ‫-כן, אבי.‬
‫הירח נמוג.‬
‫בנו הבכור של ג'מבטיסטה, מת.‬
‫מכשפה נוספת הופיעה. היא חזקה מאוד.‬
‫בכל פעם שנאפשר למכשפה לפעול...‬
‫הרוע הופך לחזק יותר.‬
‫הוא מרעיל את גופה הבריא של עירנו.‬
‫לפיכך, היום, באמצעות האומץ שנתן לנו האל,‬
‫מונעים בכוחה של האמונה בטוב...‬
‫נסיים את שלטונו המרושע.‬
‫תנו לאומץ להובילכם!‬
‫מי ייתן שהאמונה תבער בכם!‬ ‫-האומץ מוביל אותנו, האמונה בוערת בנו!‬
‫הבננדנטי מגיעים.‬
‫אני לא שומעת כלום.‬
‫גם את תלמדי לשמוע רעשים לפני שיתרחשו.‬
‫הם רודפים אחריי?‬
‫כרגע, איש לא יודע מה קרה הלילה.‬
‫הם לא יחפשו אותך.‬
‫קדימה.‬ ‫-לא!‬
‫תבטיחי שתמיד תשמרי עליו.‬
‫הישארו יחד.‬
‫תחזקו זה את זו.‬
‫את מפחידה אותי.‬
‫תבטיחי!‬
‫אני מבטיחה.‬
‫חזרי אחריי.‬
‫עשי זאת, אין זמן.‬
‫מה קורה?‬
‫מי את באמת?‬
‫יש מחסום בין החיים למתים.‬
‫הנשים שומרות אותו סגור...‬
‫אבל אם ייפתח,‬
‫צבא של מתים זועמים יציף את כדור הארץ.‬
‫ראשית, הם ימחו את הנשים הללו‬
‫ואז יכפו את שלטונם בעולם.‬
‫אלו נשים? מכשפות?‬
‫ככה מכנים אותן.‬
‫אבל הן הרבה יותר מזה.‬
‫אם לא תראי שאחזור, חפשי בסוף היער.‬
‫ממש במרכז,‬
‫בקן הצפעונים.‬
‫שם תמצאי את הערים האבודות.‬
‫הסימן חזק.‬
‫הן יהיו שם.‬
‫קחי את הספר איתך, זה חשוב. הן יסבירו.‬
‫אל תלכי. אני לא רוצה שיקחו אותך באשמתי.‬
‫מצאי מחסה.‬
‫אל תעזבי את המחסה, לא משנה מה יקרה.‬
‫אל תלכי. אל תנטשי אותי, כמו שעשו אחרים.‬
‫היי חזקה, ילדתי.‬
‫למענך ולמען אחיך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫יותר מכל דבר בעולם.‬
‫ניקח אותה!‬
‫מוות למכשפה!‬
‫איפה סבתא?‬
‫ישנה.‬
‫פייטרו.‬
‫פייטרו!‬
‫ספירטו!‬
‫כמה זמן עבר?‬
‫יש חדשות מסרה?‬
‫המון.‬
‫אבל לא חדשות טובות.‬
‫זו... אימא שלך.‬
‫מה קרה לאימא שלי?‬
‫כאב בעצמות ובראש, שמייסר אותה במשך ימים.‬
‫היה לה רק כאב ראש קשה.‬
‫אז המיילדת הגיעה.‬
‫ואחרי שהאישה הזו הגיעה...‬
‫מצבה החל להחמיר.‬
‫תגיד לאימא שלי לחכות לי.‬
‫אארגן את חפציי ואחזור בקרוב.‬
‫ספירטו.‬
‫לא מעורבת בזה אישה.‬
‫מוכרחים למצוא את הסיבה לכאב הזה.‬
‫ולרפא אותה.‬
‫עכשיו, לך.‬
‫קדימה! עזוב אותי!‬
‫אנה, יש לך חלב?‬ ‫-ילדים, בואו.‬
‫ברונו, ולנטה חולה. יש לך משהו לאכול?‬
‫רוזריה?‬
‫יש לך ביצה? לחם? אימא שלי לא אכלה מאתמול.‬
‫אין כאן כלום בשבילך.‬
‫סבתא טיפלה בך כשהיית חולה. היא ריפאה אותך,‬ ‫עם צמחי המרפא שלה!‬
‫סבתא שלך היא רק מכשפה מרושעת.‬
‫אלוהים, אנא הגן על ביתנו.‬
‫תסתלקי מכאן.‬
‫זו הנקודה בה הזרם חזק ביותר!‬
‫במקומך, הייתי בוחר מקום אחר!‬
‫אני מכיר את המקום הזה היטב.‬
‫אבל לא ראיתי אותך באזור.‬
‫זו הייתה הצעה!‬
‫בכל מקרה, נעים מאוד. אני פייטרו.‬
‫יפה לך ככה!‬
‫לא אמרת את שמך. אקרא לך "חצי חצאית".‬
‫בואי הנה.‬
‫אוכל לעזור לך.‬
‫לדעתי, אתה צודק.‬
‫קדימה, רוכב, אני מבקשת.‬
‫כדי שאוכל לעקוב אחריך בבטחה.‬
‫להתראות, פייטרו!‬
‫את הפרוות או החיים שלך, בחור.‬
‫חשבתי שתהיה רציני אחרי הלימודים ברומא.‬
‫אבל נשארת אדיוט.‬ ‫-את מאוכזבת?‬
‫מאוד.‬
‫בואי הנה.‬
‫התגעגעתי אלייך, אחות קטנה!‬
‫גם אני התגעגעתי אליך.‬
‫צבי?‬ ‫-כן?‬
‫מצאנו הרבה צבאים מתים בלילה.‬
‫קחי אותי לאימא שלי, צ'זריה. בבקשה.‬
‫פייטרו, זה אתה.‬
‫חשבתי ששמעתי את קולך.‬
‫חשבתי שאני חולמת.‬
‫אבקת צינכונה.‬
‫מעתה, קחי את זה.‬
‫זה יוריד את החום.‬
‫לא תוכל לישון עוד בחדר עם צ'זריה.‬
‫אתם כבר לא ילדים.‬
‫והיא לא אחותך.‬
‫אתה תישן בחדר ממול.‬
‫פייטרו...‬
‫אבא שלך...‬
‫הוא משוכנע שכל זה נגרם בידי המכשפה ההיא.‬
‫הוא חושב שהכישופים שלה החמירו את מצבי.‬
‫לדעתו זו המכשפה שהרגה את בנו של ג'מבטיסטה.‬ ‫-טיפול לא נכון החמיר את מצבך, לא מכשפה.‬
‫תנוחי. אני כאן עכשיו.‬
‫בוקר טוב, גבירתי.‬
‫אמכור את הסל הזה תמורת פירות וירקות.‬
‫אני לא מעוניינת.‬
‫אמרתי "לא".‬
‫בוקר טוב. אמכור את הסל הזה תמורת חלב לאחי.‬
‫הוא חזק, עשוי מקנה וקש.‬
‫זו לא הנכדה של המיילדת?‬
‫אני לא יודעת, אני לא רואה אותה היטב.‬
‫היא לא הייתה מעזה לבוא הנה!‬
‫זו היא.‬ ‫-וגם לחם.‬
‫כמה תרצי? אעשה לך טובה.‬
‫זה שווה יותר ממה שנתת לי.‬
‫את רוצה את החלב או לא?‬
‫זו היא.‬
‫זו היא!‬ ‫-בסדר.‬
‫זו הנכדה של המכשפה!‬
‫-זו היא!‬
‫מכשפה!‬
‫מקוללת!‬
‫את צריכה למות!‬
‫תסתלקי מפה!‬
‫עצרו, חיות!‬
‫היא הנכדה של המכשפה. הן הרגו תינוק תמים.‬
‫לך מפה, זר.‬
‫הוא הבן של סנטה.‬
‫אבל הן הרגו תינוק חף מפשע.‬
‫האם אתם מלאים בטוב...‬
‫או ברוע?‬
‫כשאתם סוקלים באבנים נערה רעבה ובודדה?‬
‫אבי!‬
‫האב טוסקו!‬
‫אבי!‬
‫האב טוסקו!‬
‫"לאחר בדיקה במחט, התגלה כי נטליה ברונו...‬ ‫היא מכשפה, מרושעת, מחוללת...‬
‫נידונה למוות."‬
‫אסור לכם להרשיע אישה חפה מפשע!‬
‫אבי! אסור להם להרשיע אישה חפה מפשע!‬
‫במקומך, לא הייתי מרעישה כל כך.‬
‫מי את? את לא מבינה, את לא יודעת כלום.‬
‫אני מבינה יותר טוב ממך.‬
‫לכי מפה. לא תוכלי לעזור לה.‬
‫אלא אם תרצי להישרף על המוקד בעצמך.‬
‫הרתח את הסרפדים.‬
‫איפה ראית את זה?‬ ‫-זה הגיע לכפר.‬
‫יחד עם האיש שמבשר חדשות.‬
‫הוא דפק על הדלת.‬
‫הוא חלק מהבננדנטי?‬
‫הוא צייד מכשפות?‬
‫כן.‬
‫זה נכון שישרפו את סבתא למוות?‬
‫אנשים אומרים שהיא מכשפה ושהיא הרגה תינוק. ‬ ‫אנחנו חייבים לומר להם שזה לא נכון!‬
‫מוכרחים לומר להם! חייבים לעצור אותם!‬
‫לא נוכל לעשות כלום, אתה מבין? כלום!‬
‫תרתיח את הסרפדים.‬
‫סוף סוף!‬
‫לא היית צריך לעזוב את הלימודים באמצע השנה.‬
‫למה לא סיפרת לי על אימא?‬
‫לא היה הרבה מה לספר. אני מטפל בזה.‬
‫איך?‬
‫על ידי שריפת אישה זקנה ומסכנה?‬
‫היא לא זקנה ומסכנה.‬
‫היא הרגה את בנו של ג'מבטיסטה.‬
‫היא הטילה כישוף אפל על ביתו.‬
‫אותו כישוף שהטילה על אימך.‬
‫הקללות לא קיימות, אבא...‬
‫רק מחלות.‬
‫לכל דבר יש סיבה, גם לדברים המוזרים ‬ ‫והכואבים ביותר!‬
‫לא שלחתי אותך ללימודים כדי שתתחצף לאביך...‬
‫ילד.‬
‫או כדי שתחשוב שאתה חזק יותר מהשטן ומהאל.‬
‫אסור לשרוף אותה.‬
‫אתה לא רוצח.‬
‫לא.‬
‫אבל בניגוד אליך, אני יודע להילחם.‬
‫וגם אתה תדע בקרוב,‬
‫אם דמי באמת זורם בעורקיך.‬
‫תן לי לעבור.‬
‫אימא, זה הבית החדש שלנו?‬
‫כן, אהובה שלי. נהיה בטוחים כאן.‬
‫אימא, מה קורה?‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫לא, אימא, אל תלכי.‬ ‫-כן, אהובה שלי.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫כשהדלת הזו תיפתח שוב...‬
‫האדם שייכנס עם אחיך, יהיה זה שיגן עלייך.‬
‫אל תבכי, אהובה שלי.‬
‫הדמעות שלך לא יצילו אותך.‬
‫רק הכוח שלך יציל אותך.‬
‫את יודעת שיש לנו כוח פנימי חזק מאוד.‬
‫ומזה הם מפחדים, מהכוח שלנו.‬
‫בגלל זה הם רוצים להחליש אותנו.‬
‫אבל אנחנו חזקות יותר. אל תשכחי את זה.‬
‫השתפרת מאוד.‬
‫זו את.‬
‫למה את תמיד מתגנבת ככה?‬
‫כדי לרגש אותך יותר.‬
‫אני מתרגש גם ככה.‬
‫הגעת מעבר ליער?‬
‫למה את לא מספרת לי איפה את גרה?‬
‫אדוניתך לא רוצה שתספרי?‬ ‫-זו לא האדונית שלי.‬
‫זה דבר שונה ומיוחד.‬
‫לך יש אדון, לי אין.‬
‫כשהייתי ילד, תמיד צחקו עליי,‬
‫כי לא היו לי הורים.‬
‫אמרו שננטשתי כילד.‬
‫הייתי רזה כמו מקל.‬
‫עכשיו, כן! יש לי אדון, אני רוכב על סוס!‬ ‫אנשים מכבדים אותי היום.‬
‫אבל כדאי שתשאל את עצמך,‬
‫האם אתה מכבד את האנשים שתרצה שיכבדו אותך?‬
‫את מדברת בצורה מסובכת.‬
‫תקשיב. אם הזכרנו את האדון שלך,‬
‫איפה המכשפה שכולם מדברים עליה?‬
‫למה את שואלת?‬ ‫-אתה יודע או לא?‬
‫ספירטו, החברה שלך יפה.‬ ‫-זה מה שהיית רוצה. אני לא מתעניין בנשים.‬
‫כן, נכון.‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫אתה מתכוון, לאן אנחנו הולכים?‬ ‫-בלילה?‬
‫פייטרו!‬
‫מה קורה?‬
‫שמעת?‬
‫יש כאן מישהו.‬
‫זו בטח המנורה שלך שחבטה בשולחן.‬
‫למתים אין רגליים כדי ללכת.‬
‫אם אתה אומר...‬
‫קדימה.‬
‫זה עזר?‬
‫ספירטו, זה עזר מאוד.‬
‫ידעתי שמוכרחה להיות סיבה.‬
‫לתינוק היה סימן כהה סביב הצוואר.‬
‫היא חנקה אותו! אלוהים...‬ ‫-לא היא!‬
‫חבל הטבור חנק את התינוק.‬
‫היא רק ניסתה להציל אותו, אתה מבין?‬
‫ספירטו.‬
‫כמה חזקים יהיו בני האדם...‬
‫אם רק יסמכו על בינתם.‬
‫פתחו!‬
‫אני מתחננת! פתחו ותנו לי לראות את סבתי!‬
‫סבתא!‬
‫הרגו אותה!‬
‫הם יהרגו אותה!‬ ‫-המיתו אותה!‬
‫אנחנו רוצים לראות אותה מתה!‬ ‫-מוות למכשפה!‬
‫זה מה שמגיע לך!‬ ‫-מכשפה!‬
‫מכשפה!‬
‫עצרו!‬
‫יש לי הוכחה!‬
‫היא לא הרגה את בנו של ג'מבטיסטה.‬
‫לתינוק היה סימן כהה סביב הצוואר.‬
‫ראיתי את זה.‬ ‫-מה הוא אומר?‬
‫הוא נחנק.‬ ‫-הוא משוגע.‬
‫חבל הטבור נכרך סביב צווארו וכך הוא נחנק.‬
‫בדיוק בדרך הזו.‬
‫אבל האמת שטענת לפנינו...‬
‫מוכיחה שהיצור התמים הזה מת מוות אלים...‬
‫ולא מוות טבעי.‬
‫נחנק? כן.‬
‫אז יצור שאינו מסוגל לזוז, חנק את עצמו?‬
‫אבל, אבי...‬ ‫-בני,‬
‫האל הטוב שחנן אותך בידע,‬
‫הביא אותך למסור לנו את ההוכחה הגדולה מכל.‬ ‫המכשפה, והשטן שהפך אותה לכלי,‬
‫הרגו את היצור,‬
‫בכך שחנקו אותו ברחם אימו!‬
‫כן!‬ ‫-אבי!‬
‫שרפו אותה!‬
‫היא מכשפה!‬
‫הציתו את הזקנה הזו!‬
‫שרפו אותה!‬
‫שרפו את המכשפה!‬
‫אל תסתכל!‬
‫מוכרחים לצאת מפה.‬
‫תודה על כל מה שעשית בשבילנו.‬
‫להתראות, פייטרו.‬
‫לא!‬
‫אנחנו לא נפרדים.‬
‫עוד ניפגש.‬
‫המקום הזה לא בטוח עבורנו יותר.‬
‫את מכירה את אמת המים ביער?‬
‫יש שם מזרקה. אצבע אותה.‬
‫זה... יהיה הסימן לכך שאני מחכה לך.‬
‫חצי חצאית!‬
‫אני אפילו לא יודע את שמך.‬
‫כוחה היה כה גדול, עד ש...‬
‫כשהיא נשרפה בשם האל, השמיים התקדרו.‬
‫אז גופה לא הפך לאפר.‬
‫לא.‬
‫אבל מותה ודאי.‬
‫ומותה העיר את אשתך.‬
‫כן.‬ ‫-מה?‬
‫הצעירה...‬ ‫-מה?‬
‫מה את אומרת?‬ ‫-זו הייתה הצעירה.‬
‫זו הצעירה.‬
‫הצעירה.‬
‫ממש במרכז...‬
‫בקן הצפעונים.‬
‫איפה, סבתא?‬
‫אדה.‬
‫חכם מאוד.‬
‫ככה מכנים אותן.‬
‫אבל הן הרבה יותר מזה.‬
‫אם לא תראי שאחזור, חפשי בסוף היער.‬
‫ממש במרכז...‬
‫בקן הצפעונים.‬
‫שם תמצאי את הערים האבודות.‬
‫היי, אל תשחק איתי! לעולם לא אעזוב אותך!‬
‫בואי, אדה.‬
‫אנחנו מחכים לך.‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬