‎UN SERIAL NETFLIX
‎Las-o în pace!
‎- Nu! ‎- Da, las-o!
‎Ce dracu', Tony!
‎Discutăm și noi. Vorbești de Dumnezeu, ‎dar ce e Dumnezeu, mai exact?
‎Nu știu exact ce e Dumnezeu,
‎dar cred în ceva.
‎Vag. Foarte vag.
‎E clar că ne ducem undeva.
‎Adică…
‎Da, poate că raiul e doar un vis liniștit.
‎Nu știu. Nici tu nu știi.
‎Eu voi ajunge probabil în celălalt loc.
‎Cel puțin așa sper. E mai distractiv. ‎În iad poți să bei și să te dai în bărci.
‎Nu știu dacă o să-ți placă ‎cum te vei da în bărci acolo.
‎Satana va face ce vrea cu tine. ‎Ce vei zice când te va pune capră, tată?
‎- Gay. ‎- Da, să se învețe minte.
‎Da, fetiță.
‎Da.
‎Hai!
‎Așa!
‎E lăbuțautograful ei.
‎Mersi!
‎- Ai vorbit cu Brian? ‎- Da.
‎- Bine. ‎- Da.
‎Mi-a zis să nu mă mai port ca un vierme, ‎să fiu bărbat.
‎Așa că i-am dat un ultimatum lui Roxy.
‎Ori stă cu mine, ori e prostituată.
‎Da.
‎A ales să fie prostituată. Evident.
‎Îmi pare rău.
‎Acum sunt tânăr, singur și disponibil.
‎Și mă întrebam
‎dacă n-ai vrea ‎să mergem la agățat împreună.
‎Te înțeleg.
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Noroc!
‎Bună ziua!
‎Am venit să vă aduc un exemplar.
‎Ia uite ce față am!
‎„Cireașa de pe tort!”
‎- Splendid! Vrei un ceai? ‎- Nu, mulțumesc. Pot să merg la toaletă?
‎- Prin bucătărie, lângă ușa din spate. ‎- Mersi! Vin imediat.
‎CIREAȘA DE PE TORT
‎Ce faci?
‎Voiam doar…
‎să las poza asta aici.
‎Sunt cu Lisa, în copilărie. ‎N-am apucat s-o aduc.
‎Știu că ăsta e locul tău.
‎Credeam că-ți cauți loc de veci ‎fiindcă ai inima slabă.
‎- Grozav! ‎- Mersi!
‎Poți să admiți că ești un tip de treabă.
‎- Nu e o slăbiciune. ‎- Da.
‎Eu cred…
‎că, în felul tău, ‎ți-a păsat mereu de alții.
‎Ai vrut mereu ‎să se simtă mai bine și să fie fericiți.
‎Dar ți-a plăcut mult
‎să-i tachinezi,
‎ca să-i pui pe gânduri.
‎Dacă asta nu i-a omorât, ‎au devenit mai puternici.
‎Sunt ca o inoculare.
‎Mai degrabă ca un virus sâcâitor.
‎Da.
‎- Bine. ‎- Pa!
‎- Nu întârzia la serviciu!
‎Sigur voi întârzia.
‎Știu.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Azi am ajuns primul.
‎Ce e asta?
‎Lisa și fratele ei când erau copii.
‎A lăsat poza aici.
‎Cum l-ai cunoscut pe Stan?
‎Eram în vacanță cu mama.
‎Era un sat de vacanță ‎și ne-am cunoscut la sala de dans.
‎Apoi am luat cina.
‎Mi-a zis un banc grosolan ‎și eu n-am râs, iar el s-a simțit prost.
‎Chiar și după 50 de ani, ‎încă mă supără faptul că n-am râs.
‎Cum era bancul?
‎Care e diferența dintre un Rolls-Royce ‎și o prostituată moartă?
‎Nu știu.
‎Nu am un Rolls-Royce în garaj.
‎Dragul de el!
‎Aș vrea să fi râs.
‎Nu cred că l-a preocupat vreodată asta.
‎Probabil ai dreptate.
‎Cum e citatul ăla din Mark Twain?
‎„Mi-am făcut multe griji în viață. ‎Majoritatea nu s-au adeverit.”
‎Da.
‎Cum ai cunoscut-o pe Lisa?
‎Era începutul anilor '90.
‎Credeam că sunt scriitor, dar, de fapt, ‎eram în șomaj și spuneam că sunt scriitor.
‎Lisa era artistă.
‎Tocmai terminase facultatea. Avea ‎o mică expoziție la Târgul din Tambury.
‎Aruncam o privire, mai ales la ea,
‎și a crezut că mă interesează ‎una dintre lucrările ei.
‎Așa că am zis că vreau să o cumpăr.
‎M-a întrebat: „Cum vrei să plătești?”
‎Mi-am zis: „Bună întrebare. Nu pot plăti.”
‎Așa că i-am răspuns:
‎„Ne-am putea căsători ‎și te-aș plăti făcând treabă prin casă.”
‎Pe urmă am zis: „N-am niciun ban.”
‎- Ea zice: „N-ai bani la tine?” ‎- Zic: „N-am deloc.”
‎Și-a dat seama ‎că ea era cea care mă interesa
‎și m-a întrebat ‎dacă trebuie să-mi facă cinste la cină.
‎Asta a fost tot.
‎Am ieșit în oraș ‎și ne-am înțeles perfect.
‎Am vorbit despre muzică.
‎Despre pasiunea noastră ‎pentru David Bowie și Joni Mitchell.
‎Era preferata ei.
‎Am și ascultat „Both Sides Now” la nuntă.
‎Și m-am considerat ‎cel mai norocos bărbat din lume.
‎Aș vrea să nu o fi tachinat ‎zicându-i că nu există viață de apoi.
‎Cred că, în adâncul ei, voia să creadă
‎că există rai, îngeri și toate cele.
‎Sper că n-a fost…
‎Sper că n-a fost speriată.
‎Nu și-a dorit ‎decât să fii cu ea până la capăt.
‎Și să știi că există îngeri.
‎Nu au aripi și nu trăiesc în nori.
‎Sunt asistente și muncesc din greu ‎ca să-și plătească chiria.
‎Sau lucrează la organizații caritabile, ‎fiindcă nu pot să nu le pese.
‎Uneori, au patru picioare și latră.
‎Dar indiferent cum arată, ‎toți salvează vieți.
‎Câteodată îți ies în cale.
‎Ca Lisa.
‎Sau Stan. Și te căsătorești cu ei.
‎Știu că Lisa și Stan nu sunt îngeri acum. ‎Dar au fost.
‎Dacă vrei să fii înger, fă-o cât ești viu!
‎Fii bun! Fă fapte bune!
‎Prezintă o femeie singură ‎unui bărbat drăguț!
‎Tu ești îngerul meu, Tony.
‎Nu sunt prea sigur.
‎STRÂNGEM BANI PENTRU SALONUL PĂRINȚILOR
‎Așadar,
‎de ce te-ai ras în cap?
‎Pentru că sorei mele i-a căzut părul ‎când se lupta să scape de cancer.
‎Iar acum arătăm din nou la fel.
‎Așa este.
‎- De ce vrei să arăți ca sora ta? ‎- Pentru că e drăguță.
‎Da. Și tu ești drăguță.
‎A găsit sponsori. ‎A strâns 1.200 de lire ca să mă ajute.
‎Fantastic! 1.200 de lire.
‎Vreau să-mi ziceți cum vă cheamă, ‎ca să vă pun numele în ziar,
‎ca toată lumea să știe ‎ce fete minunate sunteți.
‎- Eu sunt Milly. ‎- Milly.
‎Eu sunt Lisa.
‎Lisa.
‎E numele soției mele.
‎Unde e?
‎E acasă.
‎- Îți pregătește masa? ‎- Da.
‎- De ce plângi? ‎- Pentru că sunt fericit.
‎- Dacă ești fericit, de ce plângi? ‎- Sunt nebun.
‎Putem face o poză?
‎Zâmbiți!
‎Excelent!
‎Asta e.
‎Vă mulțumim. La revedere!
‎Faci chimioterapie?
‎Nu.
‎I-a căzut părul pentru că a mâncat doar ‎chipsuri și biscuiți timp de 30 de ani.
‎Aș vrea să mănânc ca el.
‎Da, dar ție îți va crește părul la loc.
‎Pe când Lenny va fi din ce în ce mai chel.
‎Nici nu e cea mai urâtă trăsătură a lui. ‎Nu arată ca Shrek?
‎- Dar e prietenul tău. ‎- Da.
‎Așa e. Și nu contează cum arăți.
‎Contează ce e înăuntrul tău.
‎Și toată lumea știe ‎că Lenny are înăuntrul lui
‎doar chipsuri și biscuiți.
‎O să mai vii?
‎Nu știu.
‎Bine.
‎- De ce întrebi? ‎- Ești amuzant.
‎Da?
‎Bine, o să trec pe aici să te salut.
‎Mâine?
‎- Bine. ‎- Și poimâine?
‎Vin zilnic până când te faci bine.
‎Sau până când merg în rai?
‎Crezi în rai?
‎Bineînțeles.
‎Tot eu sunt.
‎Am cam epuizat toate subiectele.
‎Dar am găsit o poezie ‎care spune ce vreau eu să spun.
‎Nu sta să plângi la al meu mormânt
‎Nu sunt acolo, adormită nu sunt
‎Sunt în suflarea vânturilor toate
‎Și-n neaua cu sclipiri diamantate
‎În lumina soarelui pe grâna cea coaptă
‎Și-n ploaia de toamnă căzând ca o șoaptă
‎Când te trezești în dimineața tihnită
‎Eu sunt în ridicarea necontenită
‎A păsărilor tăcute ce în cercuri zboară
‎Sunt în palida lumină a stelelor de seară
‎Nu sta să plângi la al meu mormânt
‎Nu sunt acolo
‎Căci moartă nu sunt
‎Vreau să te bucuri de viață.
‎Nu vreau să-ți faci griji pentru bani sau… ‎Nu-ți face griji pentru mine!
‎Fă-ți griji pentru tine, da? Fii…
‎Fii fericit!
‎Și fii bun!
‎Fii tu însuți!
‎Ce e asta?
‎Nu pot să-l accept.
‎Era sora ta.
‎- Știu, dar… ‎- Și tu ai pierdut-o.
‎Credeam că e o superputere să nu-ți pese. ‎Am greșit.
‎Să-ți pese,
‎asta contează cu adevărat.
‎Să fii bun ‎și să-i faci pe alții să se simtă bine
‎e adevărata superputere.
‎O avem cu toții.
‎Uneori,
‎mă simt fericit.
‎Nu ca oamenii normali
‎sau cum mă simțeam…
‎înainte, când nu apreciam, ‎dar mă simt mulțumit.
‎Mă copleșește sentimentul ‎că totul e bine pe lume.
‎De fapt, viața e al dracului de mișto.
‎Mă gândesc cât de norocos am fost ‎să exist în același timp cu Lisa.
‎Să-mi petrec tot timpul cu ea. ‎Să o iubesc pe ea.
‎Apoi totul se prăbușește ‎și îmi amintesc că a murit și sunt singur.
‎Abia aștept să mor.
‎Totul durează câteva secunde ‎și se întâmplă în mod constant.
‎Iar azi, la centrul de medicină paleativă,
‎am întâlnit un copil.
‎Dulce și nevinovat!
‎Și am uitat un pic…
‎de problemele mele.
‎N-au dispărut,
‎dar acel copil a devenit problema mea.
‎Și a întrerupt acest ciclu
‎al scufundării în întuneric, ‎fiindcă mi-a dat un motiv să trăiesc.
‎Ca și cum…
‎dacă el trăiește, voi trăi și eu.
‎Mulțumesc!
‎Cadou de nuntă.
‎Futu-i mă-sa! Ești sigur?
‎Ce generos ești!
‎Ești bine, Kath?
‎Da. Merg la yoga râsului diseară.
‎Așa am ajuns. ‎Merg la un curs să învăț să zâmbesc.
‎Găsește-ți un apartament mai bun!
‎- Mersi! ‎- Cu plăcere.
‎Scuze, dar… Așa ceva ce nu se întâmplă.
‎Bine. Azi avem un nou membru. ‎Cum te cheamă?
‎- Kath. ‎- Kath. Bine, Kath, relaxează-te!
‎Scuturați-vă oasele!
‎Bine.
‎Și zâmbiți cu toată fața!
‎Da.
‎Iubim viața.
‎Lăsăm endorfinele să acționeze.
‎Ce amuzantă e lumea!
‎Stați puțin! Putem să te auzim și pe tine?
‎Sunt atât de singură!
‎Ar trebui să pleci. ‎Strici toată atmosfera.
‎TÂRGUL DIN TAMBURY ‎ANIVERSAREA CU NUMĂRUL 500!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎El e Jack.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Iar el e Tony.
‎Prietenul meu.
‎Pentru totdeauna.
‎- Mi-a părut bine. ‎- Și mie.
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Haide!
‎TÂRGUL DIN TAMBURY
‎Da! Bravo!
‎Bună!
‎Ești bine?
‎Da.
‎Mai mult decât bine.
‎Mă bucur.
‎N-aș suporta să pierd încă un om minunat.
‎Apropo,
‎îți mulțumesc!
‎Cu plăcere.
‎Pe curând! Hai, fetiță!
‎„Dr. Barnaby deschise ușile ‎sălii de operații.
‎O luă pe coridor, unde văzu că plângea ‎o tânără asistentă afro-caraibiană.
‎Își îndreptase părul și arăta ca Beyoncé.
‎«Ce s-a întâmplat? De ce plângi?»
‎«Rasismul, doctore.»
‎«Rasismul?
‎Urăsc rasismul.
‎Cred că suntem toți egali. Judec oamenii ‎după caracter, nu după ce culoare au.
‎Am făcut cândva amor cu o chinezoaică. ‎Ce ochi superbi!»”
‎Îmi place.
‎Ce? Târgul?
‎Toată lumea se adună pentru câteva ore.
‎Schimbă idei, rețete și vechituri
‎și creează amintiri și fotografii.
‎Tata zicea că viața e ca datul în lanțuri. ‎Palpitantă, înfricoșătoare, rapidă.
‎Și te poți da doar o dată.
‎Te distrezi de minune până te saturi.
‎Apoi roata încetinește ‎și vezi că altcineva așteaptă să se urce.
‎Le trebuie locul tău.
‎- Crăciun fericit, fiule! ‎- Atenție!
‎Vă rog, e pentru copii!
‎- Până-n fund! ‎- Ia-te de cineva de vârsta ta!
‎- Treci tu în poartă! ‎- Nu asta…
‎Treci! Te batem în fața fiului tău!
‎- Nu asta voiam să zic. ‎- Arată ce prost joci!
‎Să vadă fiul tău! Haide!
‎Treci! Hai, bărbate!
‎Vrei să te vadă copilul tău?
‎Ai tras de aproape.
‎Asta e…
‎- Ce cretin! ‎- „Te pricepi la fotbal, nu?”
‎M-am făcut de râs.
‎Nu te faci de râs luând apărea cuiva.
‎- Nu-i așa, George? ‎- Da.
‎Eroul meu!
‎- Pe una ai apărat-o. ‎- Așa e.
‎- Tati e bun la fotbal. ‎- Am scos-o cu fundul, dar…
‎Salut! Îți amintești de mine?
‎- Da. Omul cu rahatul de câine. ‎- Marvel a pierdut o mare șansă.
‎- Încă refuzi să ai o relație? ‎- Nu.
‎Nu, m-am răzgândit. Sunt disperat.
‎Sunt aici la agățat. Fără supărare.
‎Nu te agăț pe tine. Nu ești de nasul meu.
‎Nu sunt sexist, dar…
‎- Spui exact ceea ce trebuie. ‎- Serios?
‎Absolut.
‎Ești disperat, flatezi, implori. ‎Cui nu i-ar plăcea?
‎Nu știu ce să zic.
‎Sincer, m-am cam fâsâit ‎în ultimul an și jumătate.
‎Dar sunt încântat că o femeie ca tine, ‎sau orice femeie, și-ar trage-o cu mine.
‎Însă trebuie…
‎să știi că nu mai sunt ‎armăsarul de altădată.
‎Simt nevoia.
‎Și mă gândesc să mi-o satisfac. ‎Mă duc sus, trag draperiile.
‎Și mânuța îmi vine în ajutor.
‎După câteva minute, ‎în zic că n-are rost să mă mai obosesc.
‎Îmi amintesc că am la parter ‎niște cheddar maturat și pâine crocantă.
‎Ăsta e preludiul?
‎- Fără obligații. ‎- Nu!
‎Doar sex. Sălbatic, transpirat și urât.
‎Sunt omul tău. De fapt, transpir deja.
‎- Și ești și urât. ‎- Mă rănești!
‎Da?
‎- La revedere! ‎- Pa!
‎- Ce fel de sex preferi? ‎- Rapid!
‎- Rapid? ‎- Da.
‎Haide.
‎Cât pe ce! Mai mult noroc data viitoare! ‎La revedere!
‎Pa, amice!
‎Toată lumea se distrează.
‎- E o zi superbă, nu? ‎- Chiar este.
‎Uite-l! Tolo, elful cel tâmpit. ‎Ce personaj ești?
‎- Un bufon. ‎- Bufon?
‎Mai degrabă un avorton.
‎- Bufon avorton! ‎- Ucenicul avorton al lui Moș Crăciun.
‎Lasă-l în pace, amice!
‎Pedofilul a prins glas, nu?
‎Să-mi bag! Ne spui ‎să lăsăm copiii în pace?
‎- Tu trebuia să lași copiii în pace. ‎- Pacoste nenorocită!
‎- Porcule! ‎- Pacoste!
‎Bagă-ți fundul în fața lui, Pedo!
‎- Nu, nu-ți băga fundul… ‎- Uite! Centipedul uman.
‎Mă duc aici și i-o trag la popou, ‎să îl fac curipedul uman.
‎Îi place.
‎Curăță-l! Ți-e foame? ‎Am mâncat porumb la prânz.
‎- Serios? Aș vrea să fi murit. ‎- Și eu la fel, dragă.
‎La naiba! Arată-ne picioarele! ‎Termin imediat.
‎Ajunge! Lasă-ți-l în pace!
‎Futu-i mă-sa! Sunteți ca Pic și Poc, nu?
‎- Ce zici, gagiule? ‎- Dădeau zece gogoși gratis dacă luai una?
‎Ți-ai făcut-o cu mâna ta.
‎Doamne, e groaznic!
‎Îl țin eu.
‎Vă mulțumesc.
‎În viața mea mizerabilă, am crezut adesea ‎că sunt pe fundul prăpastiei. Dar nu eram.
‎Mi-am zis de mii de ori ‎că pot doar să mă ridic. Nu.
‎„Ai greșit iar, Brian. ‎Avem o surpriză pentru tine.”
‎Să i-o sugi managerului adjunct ‎de la Clubul Tambury în parcare
‎e degradarea cea mai cumplită?
‎Nu.
‎E mai rău să mi-o tragă unul pe la spate ‎de față cu fosta nevastă și întregul oraș.
‎Și să vină Micky Țiganul, care i-o trage ‎fostei mele neveste, să salveze situația.
‎Zi-mi un banc!
‎De ce a căzut fetița din leagăn?
‎- Nu știu. ‎- Nu avea brațe.
‎E amuzant.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Mersi!
‎Ai un rahat pe tine.
‎- Gata. ‎- Roșii.
‎Da.
‎- Vrei să bem o cafea? ‎- Da.
‎Da.
‎Plătesc eu.
‎- Perfect. ‎- Haide!
‎Bine.
‎Sunt cuminți?
‎- Cum adică? ‎- Nu sunt aici pentru că sunt răi, nu?
‎Nu există câini răi, doar stăpâni răi.
‎Ție îți place să ai câine, nu?
‎Mi-a salvat viața.
‎Știe când sunt trist.
‎Sunt trist mereu, ‎deci e greu să greșească, dar…
‎Noaptea, când beau,
‎e lângă mine,
‎la datorie.
‎Și o recunoaște pe Lisa în filmări.
‎Stăm acolo și ne e dor de ea, ‎dar cel puțin facem asta împreună.
‎Nu cred în existența sufletului,
‎dar, dacă există, câinii sigur au suflet.
‎Te place.
‎- Da? ‎- Da.
‎Pot să-l păstrez?
‎Da.
‎După o vizită acasă și câteva detalii.
‎Scriu eu.
‎E în regulă? Nu e instabilă?
‎- E doar puțin cam singură. ‎- Vrem să ajungă pe mâini bune cățelul.
‎E în regulă. Nu uitați ‎că nu există câini răi, doar stăpâni răi.
‎Dacă te porți urât cu un câine ‎și nu-l iubești, devine rău.
‎Dacă vede la tine ‎bunătate și speranță, îi e bine.
‎- Și cu oamenii e la fel. ‎- Ce mănâncă?
‎Orice. Papuci, bețe, jucării, vomă.
‎Și mâncare pentru câini. E simplu.
‎Salut!
‎- Salut! ‎- Ce faci?
‎Kath adoptă un câine.
‎- Pe mine nu mă plac câinii. ‎- De ce?
‎- Din cauza slujbei mele. ‎- Ce slujbă ai?
‎Sunt poștaș.
‎- Tu? ‎- Vând publicitate.
‎Drăguț.
‎Mersi.
‎Ne vedem mai târziu.
‎- Pa! ‎- Pa!
‎Intră și tu!
‎Haide, Tony!
‎Tony!
‎Zâmbește!
‎Subtitrarea: George Georgescu