‎UN SERIAL NETFLIX
‎Stai așa!
‎Crezi că îi place?
‎- Da. ‎- Da.
‎Uită-te la fața ei!
‎- Vreau și eu un câine. ‎- Nu.
‎Hai să ne luăm un câine!
‎Nu, fiindcă nu trăiesc prea mult.
‎- Pe urmă e tare trist… ‎- Ce?
‎Scuze, Brandy, dar e adevărat…
‎E foarte trist când îți moare un câine.
‎Așa e. Apropo de asta, tată.
‎Se apropie vremea când trebuie ‎să ne gândim și la înmormântarea ta.
‎Lasă-l în pace! ‎Mai trăiești 20 de ani, Ray.
‎- Sper că nu. ‎- Ce fel de întrebare e asta?
‎Trebuie să știm, nu?
‎Dar tu?
‎Nu-mi pasă. Ție?
‎Vreau să mă îngroape în curtea bisericii. ‎Oamenii s-aducă zilnic flori și să plângă.
‎Da, în primele două zile. ‎Pe urmă vor zice: „Futu-i! Plouă.”
‎- Drăguț! ‎- Incinerați-mă!
‎Vezi? Exact. Fără agitație și egoism.
‎Vreau să-mi împrăștii cenușa în Midlake, ‎unde am cunoscut-o pe mama ta.
‎Nu mă duc în Midlake pentru atâta lucru.
‎- E la o oră cu mașina. ‎- Dar eu nu conduc.
‎E ultima mea dorință!
‎Și? Își pot spune acum că o fac, ‎dar nu vei ști, nu-i așa?
‎- N-o să mă obosesc. ‎- Unde în Midlake, Ray?
‎La Prietenul Călătorului. O crâșmă faină, ‎veche, unde i-am cerut mama în căsătorie.
‎Probabil e magazin de telefoane acum.
‎Ce zici? Unicul tău fiu nu se duce ‎să-ți împrăștie cenușa.
‎O va face. E băiat bun.
‎Salut! Ești bine?
‎Tu ce crezi?
‎- Nu ești bine? ‎- Corect.
‎E prea mult. Ce pot să fac?
‎Nu știu. Știai cu ce se ocupă. ‎Nu te-a deranjat.
‎Dar nu credeam că o va mai face ‎și după ce va fi cu mine.
‎În filme nu e așa.
‎Când vine Richard Gere cu o limuzină albă ‎și urcă scara de incendiu,
‎Julia Roberts nu-i zice că tocmai i-o suge ‎lui Bobby Chang de la curățătorie.
‎- De unde știi că i-a supt-o? ‎- Mi-a zis el.
‎Nu știa că e iubita mea. ‎N-am spus nimic, dar m-a dezgustat.
‎Eram șocat.
‎Mă simt deprimat.
‎- Poate ar trebui să vorbești cu ea. ‎- Nu pot! Mă simt prost.
‎Nu poți vorbi tu cu ea?
‎Nu, clar nu! N-am mai văzut-o de mult. ‎Nu mai vine pe-aici, probabil e ocupată.
‎Clar. E foarte ocupată.
‎Bine.
‎- Vorbește și tu cu cineva! ‎- Asta fac.
‎- Nu mă pricep… ‎- Ba da.
‎Erai deprimat și voiai să te sinucizi, nu?
‎- Doar nu vrei să te sinucizi? ‎- Nu, mi se rupe.
‎- Bine. ‎- Haide, ajută-ne! E vina ta!
‎Mă lași?
‎Te rog!
‎Lasă-mă să mă gândesc! Futu-i mă-sa!
‎Haide!
‎CĂMINUL PENTRU BĂTRÂNI „FRUNZE DE TOAMNĂ”
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Am decis să fac un drum, ‎să împrăștii cenușa tatei.
‎Ce drăguț! Unde?
‎Într-un sătuc unde a cerut-o pe mama.
‎A fost ultima lui dorință.
‎Cenușa mea?
‎Nu, nu cenușa ta.
‎Încă nu ai murit.
‎Și nu ești tatăl meu, ai uitat?
‎- Sunt adoptat? ‎- Să-mi bag! Parcă l-a înlocuit pe tata.
‎Cred că ar merge. ‎Oricum, fiul lui nu vine niciodată.
‎L-a băgat aici ‎și a emigrat imediat în Australia.
‎- Da? ‎- Ești bine?
‎Viața e crudă.
‎Bea! Da.
‎Încet!
‎E bine?
‎A fost la limită. ‎Ca un peștișor auriu pe covor.
‎- Unde? ‎- Nu. Nu e niciun…
‎Așa.
‎Cum e noua ta casă?
‎Îi sunt recunoscătoare lui Ken.
‎Nu-mi ia bani ‎și e mai bine decât să locuiesc acasă,
‎dar tot vine pe acolo și mă caută.
‎Sincer, îl aud pe scări și îngheț,
‎iar el încearcă ușa și fac…
‎Am început să nu scot niciun zgomot ‎până pleacă. Trăiesc ca Anne Frank.
‎Vei găsi altceva.
‎Bună, dragă! Eu sunt Ratty. El e Pedo.
‎Am venit să vă dăm o știre. ‎Facem un podcast.
‎- Uite-l! ‎- Salut!
‎Ne mai știi? Trebuie să scrii despre noi.
‎Facem un podcast ‎cu fostul tău terapeut, maniacule!
‎Sunteți psihiatri?
‎Nu, noi nu! Noi lucrăm în finanțe.
‎Dar împărtășim faptul că suntem bărbați ‎și că suntem mândri de asta.
‎Despre asta e podcastul. ‎Încurajează bărbații să fie bărbați.
‎Deși e inclusiv. ‎Ne ascultă și câteva pupeze.
‎Cele care s-au săturat ‎de rahaturile cu „noul bărbat”.
‎Vrem să ajutăm lumea ‎să devină mai bărbătoasă.
‎- Dar ce atâta vorbă? Ia hai să ne… ‎- Scoate-l!
‎Vom transmite pe Twitter ‎și vă vom arăta cum se face.
‎- E palpitant. ‎- Trimit o notificare abonaților.
‎- Intru în direct și gata. ‎- Zi-le că suntem aici!
‎Salut, căcaților!
‎Cretinilor!
‎Suntem la Gazeta de Tambury, ‎la un interviu.
‎Salută-i, dragă! Hai!
‎Prefer să nu.
‎E timidă. Dar e în regulă.
‎Acum e un test. Emisiunea e diseară.
‎- Test. Îmi testez testiculele! ‎- Test. Unu, doi, trei.
‎Îmi testez testiculele peste tot. ‎Ce pline sunt!
‎Sunt pline de albuș.
‎Mi-a țâșnit duhul în tava voastră!
‎Mi-am testat testiculele pe bunica ta! ‎Am făcut „pleoșc” direct în savarina ei.
‎Și a zis: ‎„Ești un scump, chiar mi-era poftă!
‎Ce ai mâncat?”
‎Nu contează, mamaie. ‎Vezi să n-aluneci pe tot albușul ăla.
‎- Cât despre tine, dreptaci_nebun_69… ‎- Gata, băieți! Ajunge!
‎- Da-ți-o încolo! Aici e un birou. ‎- „Aici e un birou!”
‎Futu-i măsa! S-a ofticat prințul Andrew. ‎Hahaleră! Marș înapoi la cutiuță!
‎- Glumeam doar. ‎- Făcea pe nebunul. Nu-ți face griji!
‎- Ratty și Pedo. Podcast. ‎Namaste! ‎- Secțiunea de sănătate și bunăstare.
‎Îmi notez. Mulțumesc pentru pont. ‎Noroc, băieți!
‎Era cât pe ce să sar pe ei.
‎Dar nu trebuie să fii violent…
‎Sigur că nu. Nu.
‎- Te-ai prins cum merg lucrurile pe-aici? ‎- Da, așa cred. M-am cam prins.
‎Pe aici. E mai mult spațiu.
‎A tras careva pârțuri?
‎Nu, așa miroase casa.
‎Brian miroase la fel. ‎Miroase-l! Miroase la fel.
‎Da.
‎- Așa miroși tu, nu? ‎- Da.
‎Da. E miros de caca, pipi și transpirație.
‎Plus frică și rușine.
‎Mai ales rahat.
‎- Cum vrei tu, dragule. ‎- Mersi!
‎Te superi dacă arunc porcăriile astea?
‎Nu. Poți s-o faci.
‎Dar pot să nu mă uit?
‎Mă emoționez.
‎Bun.
‎- Haideți să începem! ‎- Da.
‎- Ești obosit? ‎- Un pic.
‎Nu te țin mult.
‎Așadar…
‎când ți s-a interzis să mai vii ‎la cantina unde toți mănâncă cât pot?
‎Luna trecută.
‎Sunt încă supărat.
‎- Sigur. Și ce motiv ți-au dat? ‎- Au fost sinceri.
‎Ziceau că dau faliment din cauza mea. ‎Nu mai văzuseră așa ceva.
‎Mi-au dat câteva avertismente ‎că mâncam prea mult.
‎Eu le-am zis că nu pricep, ‎doar am voie să mănânc cât pot.
‎Bine punctat. Și cât de des te duceai?
‎Zilnic, la prânz și la cină.
‎De două ori pe zi?
‎Nu, doar o dată, de la prânz până la cină.
‎Apoi eram sătul. ‎Uneori, de-abia mai mergeam până acasă.
‎Deci te duceai zilnic câte șase ore?
‎Da. Șase sau șapte ore.
‎Nu mâncam tot timpul.
‎Adică…
‎adormeam din când în când,
‎dar mă trezeam ‎dacă veneau să-mi ia farfuria.
‎Pricep. Și cât costa?
‎Zece lire de persoană la fiecare vizită.
‎De asta mergeam o dată și rămâneam acolo. ‎În felul ăsta, făcea toți banii.
‎Majoritatea pot mânca două sau trei ‎felii de pizza și câteva porții de paste,
‎dar pizza e multă pâine, pastele-s ieftine ‎și așa fac restaurantele profit.
‎Eu luam 20 sau 30 de felii de pizza
‎și păstram doar ‎topping‎-urile.
‎Aruncam pâinea.
‎E o capcană!
‎La fel și cu spaghetele ‎bolognese.
‎Luam vreo 15 porții ‎și alegeam toată carnea din spaghete.
‎Îmi rămâneau peste două kilograme ‎de carne de vită.
‎Aveam tot timpul din lume.
‎Nu lucrezi?
‎Nu. Am ieșit la pensie anticipat ‎pentru pensia de invaliditate.
‎Nu te supăra că te întreb… De ce suferi?
‎Uită-te la mine!
‎Sunt distrus complet.
‎Unde e locul ăsta?
‎- Lasă asta! Fă o poză! ‎- Da? Bine.
‎Zâmbește!
‎Grozav.
‎- M-a enervat. ‎- Fiindcă e lacom?
‎Nu. Adică e lacom, evident. ‎Dar are dreptate.
‎Își construiesc imaginea ‎pe promisiunea că poți mânca cât vrei.
‎Bei apoi un bebecino?
‎Nu încalci brusc ce ai promis ‎când unul mănâncă prea mult sau prea des.
‎Sau schimbi regulile pentru toată lumea.
‎- Fii sincer! ‎- Quinoa?
‎- Îți place quinoa. ‎- Nu mai există onoare.
‎Ai făcut un mare caca eco?
‎- Futu-i mă-sa! ‎- Totul e în regulă?
‎- Da, de ce? ‎- Tocmai ai zis „futu-i mă-sa”…
‎Și ai presupus că m-a enervat ceva?
‎- Să zicem cineva care face zgomot aiurea? ‎- La naiba!
‎E copil.
‎Dar nu el face zgomot, nu? Tu faci.
‎Îi distrag atenția. ‎Dacă plângea, enerva pe toată lumea.
‎Nu, el e doar un copil. ‎Faptul că tu faci zgomot e enervant.
‎Sunt sunete, de ce te irită? Tu vorbești ‎cu amicul tău, iar eu, cu copilul meu.
‎Dar tu nu auzi tot ce spun eu, nu-i așa?
‎Și ce? E zgomot în jur. Așa e viața.
‎Așa e. Ai dreptate.
‎Cine e un bou?
‎- Tu ești! Bou enervant ce ești! ‎- E penibil.
‎Vorbesc cu amicul meu.
‎- Spui ce nu vrea nimeni să audă. ‎- La fel și tu. Cum ție nu-ți pasă… Da!
‎Da! Ești un puțoi cu gura mare. Da, ești!
‎Un hipster idiot ‎care arată ca un pitic de grădină!
‎Un mare cretin ‎care face gălăgie în public! Așa ești!
‎Ești un căcănar. Da, un mare căcănar!
‎O să…
‎Burtă mare! Căcănarule!
‎Căcănar nenorocit!
‎Sunt doar sunete.
‎GAZETA DE TAMBURY ‎ȘTIRI LOCALE SĂPTĂMÂNALE
‎GAZETA DE TAMBURY
‎Fii atent! Mergem cu mașina la ping-pong, ‎apoi mergem împreună la Midlake.
‎- Bine. ‎- Ne distrăm.
‎Bine.
‎Facem o excursie. ‎Luăm gustări și CD-uri. O să fie mișto.
‎- Da. Mersi! ‎- Bun.
‎Mi-am aranjat tot restul zilei.
‎Joc ping-pong cu el
‎și apoi mă duce la Midlake, ‎să împrăștii cenușa lui tata.
‎Pare o zi palpitantă.
‎Da.
‎Futu-i mă-sa! ‎Ce adunătură de ratați suntem!
‎Vorbește pentru tine!
‎Asta făceam. Dar vorbeam ‎și pentru toți ratații ca mine.
‎Matt se crede aventuros ‎fiindcă are cagulă.
‎Lenny se bucură dacă găsește ‎un biscuit nemâncat în buzunar.
‎Ai dreptate. În viața mea ‎nu este absolut nimic interesant.
‎Nu-i adevărat.
‎Am un iubit fals. Îmi urăsc slujba.
‎Aș prefera să fac ce faci tu, ‎dar nu mai am curaj.
‎Nu mai pot ieși nici la întâlniri. ‎Toți bărbații buni sunt luați.
‎Sunt fie gay, fie nebuni de legat.
‎Am o listă ‎cu calitățile bărbatului perfect. Jalnic!
‎Am și eu listă de-aia. Pe a ta ce e?
‎Să aibă mașină, casă, afacere. ‎Să nu aibă copii.
‎Să fie deștept. Un tip ca lumea. ‎Tu ce aveai pe listă?
‎Să aibă față și sculă.
‎Kath, bem o cafea?
‎Da.
‎Nu-mi mai pasă.
‎Ce rost mai are?
‎Așa e. Te înțeleg.
‎Mă scuzați!
‎- Kath. ‎- Poftim?
‎Ce?
‎Credeam că mă vei întreba cum mă cheamă.
‎- De ce? ‎- Chiar așa. De ce?
‎Nu știu.
‎- Ai cumva mărunțiș? ‎- Nu am niciun ban.
‎Adică am bani.
‎Am o slujbă bună.
‎Dar i-am lăsat la muncă.
‎Pricep. Bine.
‎Ești căsătorit?
‎- Nu. ‎- Ai o iubită?
‎- Nu. ‎- Ești gay?
‎- Nu. ‎- Numele?
‎- Charles. ‎- Charles.
‎- Ea e Kath. ‎- Da.
‎- De ce ai crede că-s gay?
‎De ce nu?
‎- Ce? ‎- Nu contează. Oricum o fi.
‎Bem ceva mai târziu?
‎Da.
‎Bine. Îți dau cartea mea de vizită.
‎Mersi!
‎- Mersi! ‎- Pa!
‎Pa!
‎Îmi vine să mor.
‎- De ce? ‎- De rușine! Am fost foarte nașpa.
‎- Te-a plăcut. ‎- Ba nu. S-a speriat și a fost politicos.
‎- Avocații nu se sperie. ‎- Asta e altă chestie. E avocat!
‎Cu costum și tot tacâmul.
‎Aude că lucrez la un ziar local gratuit ‎și zice că-s ratată.
‎Nu mă supăr.
‎Spune-i că ești jurnalist de investigație!
‎Asta îl va speria. ‎O să creadă că-l investighez.
‎Ce ar dori un avocat să fiu?
‎O ucigașă.
‎Poftim?
‎Fii tu însăți!
‎Spune adevărul!
‎Spune mereu adevărul!
‎E și mai rău.
‎Ce?
‎Că stai acolo și faci rebus!
‎Aveam pornografie. ‎Uite atât erau teancurile!
‎S-au dus zilele alea.
‎Acum cinci ani, ‎dintr-o labă ți-aș fi dat direct pe față.
‎Mi-am irosit viața.
‎- Gata? ‎- Da.
‎Bine. Începem.
‎1-0.
‎Dă-o-ncolo!
‎Bine. 3-0.
‎- N-a ciupit masa? ‎- Nu.
‎Direct în ouă!
‎Bine.
‎- 19-2? ‎- Trei!
‎- Trei? Bine. ‎- Da.
‎- 20-3. ‎- Da. Bine.
‎Ai jucat bine.
‎Dar n-a fost destul de atletic, nu? Doar…
‎- Stăteai acolo așa… ‎- Returnam mingea.
‎- Da, dar nu faci… De-abia te miști. ‎- Așa e.
‎Trebuie să încercăm și ceva mai atletic.
‎- Bine. ‎- Tenis sau așa ceva.
‎- Perfect. ‎- Bun. Așa facem.
‎La ping-pong e chestie de noroc, nu? ‎E ca la pinball.
‎- M-am săturat de asta. ‎- Pune ceva ce-ți place!
‎Da. Ușor de zis.
‎- Will Smith, ‎Willenium‎. ‎- De la „mileniu”.
‎Din mileniul trecut ‎nu se mai cumpără CD-uri.
‎- Lighthouse Family. ‎- E o trupă bună.
‎Îmi place mult.
‎- Susan Boyle? ‎- Da.
‎Ce dacă?
‎- Dispare. ‎- Stai! Ce faci?
‎- Nu și pe Bublé! ‎- Ba și pe Bublé.
‎Nu! Ești nebun? Omori pe careva! Tony!
‎- Radiohead. ‎- Nu e al meu.
‎Știu. E bun.
‎E al lui Jill.
‎- Lisa i l-a luat. ‎- Serios?
‎Îi plăceau mult.
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Deci ești avocat?
‎Da. Avocat pledant.
‎- Bine. ‎- Tu?
‎Nu.
‎- Poftim? ‎- Nu sunt avocat pledant.
‎Bine. Cu ce te ocupi?
‎Cu ce mă ocup eu?
‎Ei bine, n-o să mint.
‎Sunt…
‎doctoriță.
‎Da.
‎Ai cabinet?
‎Nu e nevoie. Am trecut prin toate. ‎Mi-am luat și certificatul.
‎Poftim?
‎Ce ai spus?
‎Întrebam dacă ai cabinetul tău. ‎Ești medic de familie sau medic la spital?
‎Am înțeles.
‎Lucrez ca doctoriță la spital.
‎Bine.
‎- Să comandăm? ‎- Da.
‎- Eu mi-am trăit viața. ‎- Da?
‎Da.
‎La maximum.
‎Era o femeie dată naibii, sexual vorbind.
‎O creatură sălbatică, de neîmblânzit.
‎Sexul era grozav.
‎Grozav.
‎Am făcut un film porno cu ea. ‎Chiar pe covorul ăsta.
‎A zis că vrea sex în trei ‎cu mine și Roly Carter.
‎E un monstru de om. Îl cunoști?
‎- Nu. ‎- Are un metru nouăzeci.
‎Cam 130 de kg, cu tot cu bijuteriile.
‎Am fost de acord.
‎De fapt, voia ca eu doar să filmez.
‎Nicio problemă.
‎„Cum vrei tu, draga mea.”
‎Ea e în patru labe și el, după ea,
‎i-o trage pe la spate.
‎Eu filmez totul.
‎Ea era în extaz. ‎I se citea plăcerea în ochi.
‎Și Roly se uită la mine,
‎dintr-odată, direct în camera de filmat, ‎și dă din cap…
‎Parcă voia să spună…
‎„E absolut sinistru.”
‎Nu știam ce-i displace: ‎calitatea producției sau covorul aspru.
‎Era mirosul fofoloancei ei.
‎- Poftiți! ‎- Mersi!
‎Mersi!
‎Pare bun.
‎Apuci să gătești des? Cu toate…
‎Nu. Sunt mereu pe fugă.
‎Da.
‎- Cam zi de zi. ‎- Da.
‎Sunt nevoită să-mi iau mâncare congelată.
‎- Ce păcat! ‎- Da.
‎- E doctor. ‎- În afara programului.
‎- Ce? ‎- Sunt după program.
‎Așa.
‎- Gata. ‎- E bine. Mă gândeam eu.
‎De ce n-ai ajutat-o?
‎Locul ăsta e grozav.
‎E construit cam prin secolul paisprezece?
‎Nu știu.
‎Asta o fi masa unde a cerut-o. ‎Zicea că e sub portretul reginei.
‎- Serios? ‎- Da. Hai să stăm aici!
‎E grozav.
‎Câți oameni or fi trecut pe aici!
‎- Aici e un loc bun. ‎- Bine.
‎Ce faci?
‎Împrăștii puțin din cenușa tatei.
‎Pe covor?
‎- Da. A fost ultima lui dorință. ‎- Serios? Dar nu el o să facă curat.
‎E un ritual prostesc, nu face rău nimănui. ‎Știu că vor fi curățate, deci…
‎- E vandalism. ‎- Nu e vandalism.
‎- Nu există pagube. ‎- E aruncarea gunoiului.
‎E cenușa tatălui meu, bine?
‎Venea mereu aici. ‎E felul meu de a-i aduce un omagiu.
‎Presar-o direct la coș! Ce mai contează?
‎Sunt sigur că nu a spus ‎să o presari pe covor.
‎Nu, dar la masa asta a cerut-o pe mama. ‎O recunosc din descrierea lui.
‎E doar praf, ce Dumnezeu!
‎- E dezgustător. Cum rămâne cu bolile? ‎- Ce boli?
‎- De la cadavre! ‎- Dar nu e niciun cadavru!
‎Dacă îl aduceam de la morgă, ‎aveai tot dreptul să fii enervat.
‎Oricum am dreptul. ‎Fac ce vreau. E cârciuma mea.
‎Vă pot interzice accesul ‎fără să mă justific. Hai, afară!
‎Luați-vă și gunoiul!
‎Gunoi?
‎Ticălos nenorocit!
‎Mi-a intrat în gură!
‎Bun. Sper că era scula lui, ‎căcănar nenorocit!
‎„Sper că era scula lui,
‎căcănar nenorocit.”
‎Subtitrarea: George Georgescu