‎UN SERIAL NETFLIX
‎Totul pare atât de ușor la televizor, nu?
‎- La Olimpiadă? ‎- Da.
‎Da. Nu cred că participi ‎la cea de anul ăsta.
‎- Nu? ‎- Nu!
‎- Doamne! ‎- Doamne!
‎- Da. ‎- Ne învârtim în cerc.
‎- Se uită lumea. ‎- Nu se uită!
‎Ba se uită la mine și zic: „Ce drăguț!”
‎Despre mine zic: „Ce drăguț!”
‎Zic: „Ia uite! Încearcă s-o ajute, dar e…”
‎Nu încearcă s-o ajute!
‎Râde de ea și o filmează! ‎Ăsta nu e ajutor!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Era deschis în spate, așa că am intrat.
‎- Bun. Ți-e foame? ‎- Da.
‎- Unde mergem? ‎- Pe aproape.
‎- Lucrez de la 10:00. ‎- Bine.
‎Mergem cu barca cândva?
‎- Cu barca? ‎- Da.
‎Ca să râdem, cu barca pe lac?
‎Cu barca pe lac? De ce?
‎M-am gândit că e ceva ce ți-ar plăcea.
‎Nu prea.
‎Pa!
‎Haide, Em!
‎GAZETA DE TAMBURY
‎- 'Neața! ‎- 'Neața!
‎Ești pregătit?
‎Stai puțin!
‎Salut!
‎- Ce e? ‎- Stai jos!
‎„Ce e”? Așa mă saluți? Salut!
‎- Vii mai târziu… ‎- Nu.
‎N-am terminat.
‎Pe la noi, la cină.
‎O iei și pe Emma. Facem ceva în patru.
‎Nu sunt cuplat cu Emma.
‎Adică am fi toți patru.
‎Îl iau pe Brian, ‎dacă vrei să ieșim la număr.
‎Îți place să complici totul.
‎Adu-o pe Emma, prietena ta platonică!
‎O să ne simțim bine, ca adulții.
‎Sincer, ne-ar prinde bine și nouă. ‎Mie și lui Jill.
‎E distractiv să ai musafiri, nu? ‎Noi nu prea ieșim și…
‎Cred că și asta a cauzat ‎problema din căsnicia noastră.
‎Faptul că nu aveți musafiri?
‎- Nu. Știi ce vreau să zic. ‎- Nu.
‎Fii atent!
‎După Jill, n-am spirit de aventură. ‎Îți vine să crezi?
‎Da.
‎Vorbesc serios.
‎E ridicol. Doar am două cagule.
‎Le am fiindcă sunt aventuros, nu?
‎Dar cât de aventuros e cineva ‎căruia nu-i place să i se ude părul?
‎Caut echipament de camping. ‎Îmi iau bocancii ăștia.
‎Vino pe la noi și ajută-mă să-i arăt ‎că greșește! Mă simt ușor neînțeles.
‎Du-te la Oprah!
‎Nu-i poți arăta că greșește ‎fără să mă implici?
‎Nu e mare lucru! ‎Nu trebuie să stați mult.
‎Vii cu Emma, ne distrăm și am terminat.
‎- N-o previi pe Jill? ‎- Nu. Va fi spontan.
‎O sun acum și îi spun.
‎Altfel o să se agite.
‎Se va pregăti ‎și noi nu obișnuim să întindem mese.
‎Mâncați înainte să veniți ‎și doar bem ceva,
‎ascultăm niște muzică, mai râdem.
‎Nu se va râde.
‎Pe la 19:30?
‎- La ora aia beau a doua sticlă de vin. ‎- O bei la mine.
‎- Da. ‎- Bine?
‎- Bine. ‎- Grozav.
‎Dacă vrea și Emma.
‎Mulțumesc!
‎Futu-i mă-sa!
‎- Te aud. ‎- Știu.
‎- Ieși mai întâi din birou… ‎- Haide!
‎Deja am o zi groaznică!
‎CĂMINUL PENTRU BĂTRÂNI „FRUNZE DE TOAMNĂ”
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Ce mai e cu prietenul tău, Tony?
‎Tocmai asta e. Suntem doar prieteni.
‎Sincer, chiar și asta merge greu uneori.
‎N-am făcut nici măcar un selfie amândoi.
‎E un prost că nu-ți dă mai multă atenție.
‎Da.
‎Vreau să vorbesc ‎despre al 50-lea roman al meu.
‎Al 50-lea? Măiculiță! De când scrieți?
‎Am scris toată viața. ‎E tot ce am vrut să fac.
‎Am publicat primul roman la 15 ani
‎și scriu cel puțin unul pe an de atunci.
‎Și la ce editură publicați?
‎Le public singură.
‎Eu fac și coperta. E foarte profesionist.
‎Nu în sensul de a face bani.
‎De fapt, pierd bani. ‎Dar o fac din pasiune.
‎Trebuie să las ceva în urmă.
‎Nu m-am căsătorit, ‎nu am avut copii, așa că…
‎Totuși, din ce faceți bani?
‎Sunt mediu.
‎Pricep.
‎Citesc aurele, ghicesc în palmă, ‎în boluri de cristal, în frunze de ceai.
‎Dar romanele sunt pasiunea mea.
‎Toate sunt despre o singură persoană, nu?
‎Da.
‎Doctorul Barnaby Love.
‎Combin intriga medicală cu cea erotică.
‎„Dr. Barnaby Love în… ‎Doi pe patul de moarte.”
‎De ce este „Dr. Barnaby Love în… ‎Doi pe patul de moarte?”
‎Am sperat mereu că se va face ‎un serial lung după ele, ca Columbo.
‎Dar, din păcate, nu s-a făcut.
‎Alegerea mea era Roger Moore,
‎dar în ziua de azi ‎probabil ar fi George Clooney.
‎A mai jucat doctori. S-ar pricepe. ‎Probabil mai bine decât mine.
‎Nu aveți deloc pregătire medicală?
‎Nu.
‎- Cum faceți cu partea medicală? ‎- Mai prind chestii din zbor.
‎Bine.
‎Vă citesc puțin din ultimul roman?
‎Da.
‎Gura mare!
‎Nu, partea aia e un pornoșag. ‎Să vedem. Partea asta merge.
‎Dr. Barnaby operează un om
‎declarat incurabil ‎de marii chirurgi ai lumii.
‎Dar dr. Barnaby nu e de acord.
‎„Asistenta Stacey îi șterse fruntea.
‎«E mai bine, domnule doctor?»
‎Se priviră peste măștile ‎care se poartă în sala de operații.
‎«Te rog, zi-mi Barnaby!»
‎Ea roși. «Gata, începem!»
‎Injectă medicamentul ‎în artera principală a pacientului.
‎«Ar trebui să ajungă», zise Barnaby. ‎«Coase-l!»
‎«Luăm cina?» Ea confirmă. ‎«Ne vedem la 20:00.»”
‎Gata.
‎- Supraviețuiește? ‎- Cine, dragă?
‎Pacientul.
‎N-am spus. Nu m-a interesat.
‎Sigur, doar i-au băgat medicamentul ‎în artera principală.
‎Exact.
‎Mă întreb de ce nu s-or fi gândit ‎și marii chirurgi ai lumii.
‎Dr. Barnaby e special. ‎E cel mai bun chirurg din lume.
‎E și mare fustangiu, ceea ce ajută.
‎- Bine. Fă o poză! ‎- Da.
‎Zâmbiți!
‎Excelent!
‎- Va fi în ziarul de săptămâna viitoare? ‎- Da.
‎Scrieți că citesc în direct ‎și dau autografe la Târgul din Tambury?
‎Sigur.
‎Bine. Și vino cu soția! ‎E mai ales pentru femei.
‎Nu am soție.
‎- Ești gay? Și mai bine. ‎- Nu sunt gay. Doar…
‎Mi-am pierdut soția.
‎Îmi pare rău.
‎Ai vrea să o contactezi?
‎Din toată inima.
‎- Bine, păi… ‎- Nu, adică…
‎Nu cred în toate lucrurile astea. ‎Dar vă mulțumesc.
‎Asta e pentru tine.
‎Gura mare! ‎Chiar așa?
‎În acest context, ‎înseamnă un singur lucru.
‎- Da. ‎- Nu-i așa?
‎Urăsc chestia asta.
‎Știa că traversăm, ‎dar a economisit zece secunde.
‎Întârzia la lucru, ‎e căcănar cu normă întreagă!
‎Îmi doresc mereu ‎să le trag cu o cărămidă în geam.
‎Asta e tot ce ar mai lipsi.
‎Să ai o cărămidă la tine ‎și să stai pe la trecerile de pietoni.
‎Aș servi societatea. Aș fi ca Batman.
‎Dar dement.
‎Nici nu-mi plâng soția, ci sunt un mârlan ‎care adoră să pedepsească oamenii.
‎E povestea clasică a justițiarului.
‎Sunt ca Batman. ‎Sau ca Dexter. Era criminal în serie.
‎Tatăl lui l-a învățat ‎să ucidă doar oameni răi, dar era dement.
‎Sau Omul-Păianjen.
‎I-au ucis unchiul ‎și a început să elimine oameni răi, nu?
‎Nu-l mușcase un păianjen? ‎Nu țin minte unchiul.
‎Ba da. Iar pe urmă și-a făcut ‎costumașul ăla fițos.
‎Eu nu m-aș apuca de așa ceva. ‎Mi-aș purta propriile haine.
‎Și l-aș zvânta în bătaie pe Omul-Păianjen.
‎Papagalul ăla mic ‎în pijama de copii mulată?
‎- Dar are superputeri. ‎- Da? Zdup! L-am zdrobit!
‎„Dr. Barnaby se rezemă gânditor ‎de scaunul de piele din birou.
‎Îl stresa un pacient. Avea cea mai rea ‎tumoare pe creier din câte văzuse.
‎Se auzi o bătaie la ușă. ‎«Intră», spuse dr. Barnaby.
‎De după ușă apăru Cindy, cea mai frumoasă ‎asistentă din spital.” Evident.
‎„«Scuze», spuse ea. ‎«Vestiarul doamnelor e defect.
‎Pot să mă schimb aici? ‎Doar sunteți doctor.»
‎«Desigur», zise dr. Barnaby.
‎«Sunt chirurg, deci un corp de femeie gol
‎nu are același efect ‎ca la un bărbat oarecare.»”
‎Nu mai pot să citesc.
‎- Te rog! ‎- Citește tu!
‎Doamne!
‎„Asistenta Cindy se dezbrăcă încet. ‎Era al dracului de sexy
‎și observă că dr. Barnaby se uită la ea ‎altfel decât dacă ar fi operat-o.
‎«Arăt bine, doctore?»
‎«Foarte bine», zise dr. Barnaby.
‎«Ar trebui să-mi verifici pulsul.»”
‎E tare drăguț. ‎De modă veche și plin de speranță.
‎Și mai e și ghicitoare.
‎- Așa zice ea. ‎- De ce ar minți?
‎- Fiindcă e imposibil. ‎- Nimic nu e imposibil.
‎Nu mai zic nimic.
‎Dacă nu vezi ceva, ‎nu înseamnă că nu e real.
‎- Dacă e ceva nevăzut de nimeni? ‎- Poate fi invizibil.
‎- Da. ‎- Pot s-o vizitez eu?
‎Ca să investighez?
‎- Dacă vrei. ‎- Nu mă duc cu prejudecăți.
‎Dacă începi zicând că nu e real, ‎n-o să crezi niciodată.
‎Să fixez o întâlnire?
‎Da.
‎Acum aș vrea să scriu despre asta.
‎Uite-l!
‎Ți-am zis să aștepți afară.
‎Mă duce la o întâlnire. ‎Nu suntem împreună, evident.
‎Îmi place să apar cu un Rolls-Royce. ‎Știe asta. Nu?
‎- Da. ‎- Suntem amândoi mulțumiți.
‎- Tu cu ce te alegi? ‎- Oamenii cred că are iubită.
‎Dar știe că nu se poate. Păcat.
‎Cu Rolls-Royce, drăguț ‎și ajuns milionar prin forțe proprii,
‎era perfect, dacă nu exista problema.
‎- Ce problemă? ‎- Fața, normal.
‎Da, fața. Până și mama îmi spune „urâtul”.
‎Și te simți bine așa?
‎E sfâșietor.
‎Sunt distrus.
‎Când eram mai mic, ‎îmi doream să fi murit. Dar ce poți face?
‎Exact. Și de asta țin să știe toată lumea ‎că nu e iubitul meu.
‎Ai putea purta pălărie de șofer.
‎Sau mască de șofer.
‎- Îl plăcea pe el la un moment dat, nu? ‎- Da, Colin. Preferă un anumit gen, clar.
‎Haide! Întârziem.
‎Hai!
‎Ca un câine.
‎- Vă reapucați de muncă? ‎- Nici vorbă! Nu merită.
‎Hai, vă rog! Ați pierdut destulă vreme.
‎Uite una nouă.
‎- Ce e mai rău decât viermele din măr? ‎- Nu știu.
‎Să-ți găsești fosta soție într-o parcare,
‎trăgându-și-o cu șoferi de tir olandezi.
‎Să găsești un vierme în măr e nimic ‎după așa ceva, crede-mă!
‎O să mă apuc mai serios de comedie.
‎Viața m-a făcut praf în ultimul timp.
‎Mai rău de atât nu se poate. ‎Orice fac va fi mai bine.
‎Da. Mie îmi mai face Ken rost de audiții.
‎Chestii mici.
‎- Căcat! ‎- Ce?
‎Nu-mi vine să cred.
‎Fosta mea soție și Micky Țiganul.
‎E violent?
‎E absolut psihopat.
‎Iar ea a lovit un agent de parcare ‎cu sticla.
‎Judecă și singur!
‎Salutare!
‎- Salut! ‎- Bună!
‎Salut, Micky!
‎James, el e Micky. ‎Iar ea e fosta mea soție, Elizabeth.
‎Bună!
‎- Bună! ‎- Deci sunteți tot împreună?
‎Din când în când.
‎Și-a tras-o o vreme cu Cap Sec.
‎Dar ne-a prins. Nu-i așa?
‎Ciudat.
‎N-a fost ciudat.
‎Am avut o scuză ‎să-i sparg fața căcănarului.
‎A fost măcel, nu?
‎L-a făcut praf.
‎- Deci a ieșit bine. ‎- Doar mă știi.
‎Eu văd partea plină a paharului.
‎Așa e, prietene.
‎Problema mea e ‎că vreau să-i mulțumesc pe toți.
‎E o curvă, amice.
‎Știe.
‎Altfel sunteți bine?
‎Nu mă plâng.
‎Mă bucur să vă văd.
‎Ne mai vedem.
‎- Noroc! ‎- Da.
‎Pa!
‎Trecem pe lângă șoldul lui Elizabeth.
‎Fă treaba aia cu o singură roată! Așa!
‎Atât e de jalnic prietenul tău.
‎- Nu ești jalnic, domnule! ‎- Sunt un ratat.
‎- Nu în comparație cu mine. ‎- Glumești?
‎- Nu. ‎- Tu știi să cânți, să dansezi.
‎Cânți la două fluiere cu nasul. ‎Tricotezi. Le ai cu lâna.
‎Ești tare de tot la lână.
‎Dacă tu ești ratat, noi ce șanse avem?
‎Mulțumesc, amice!
‎Mergem să vedem ‎ce e pe la groapa de gunoi?
‎Sigur. Dar trec mai întâi ‎pe la agentul meu, dacă nu te superi.
‎- Vin cu tine. ‎- Bine.
‎Toate bune?
‎Da.
‎Îi spuneam lui Stan că vei veni în curând.
‎Da.
‎- Ai avut o zi bună la lucru? ‎- Da.
‎- Încă vorbești cu el? ‎- În fiecare zi.
‎Nu doar aici. Peste tot.
‎Acasă nu se uită nimeni ciudat la mine.
‎Chiar ajută.
‎Să vorbești cu voce tare.
‎Te auzi.
‎Da…
‎Eu nu vorbesc niciodată cu mine însumi. ‎Probabil ne-am certa.
‎Dar nu ai vorbi cu tine însuți.
‎Nu.
‎Dar simt că ea e încă aici.
‎Mintea parcă mi s-a împărțit în două.
‎O parte știe adevărul.
‎Ea a murit.
‎Logic.
‎Nu există rai. ‎Nici reîncarnare, nici fantome.
‎Știu asta.
‎Dar apoi o simt
‎în mine.
‎Mereu.
‎De parcă încă face parte din mine, ‎mă ghidează.
‎E ciudat.
‎Asta e fiindcă ești om
‎și nimic nu are sens cu adevărat.
‎Uite unde era Kierkegaard!
‎E firesc să ai sentimente.
‎Unele lucruri nu sunt logice.
‎Știința ne face să înțelegem ‎cum să trăim mai mult.
‎Sentimentele ne motivează să ne-o dorim.
‎Sau să nu ne-o dorim.
‎Îmi ieșise atât de bine!
‎Sunt bine.
‎- Mamă! ‎- Bună, dragule! Ce cauți aici?
‎Am venit la o întâlnire de afaceri.
‎- Bravo ție! ‎- Tu ce cauți aici?
‎- Mă vopsește. ‎- Da. Îl ajut.
‎Tu lasă asta! Ce ne facem cu tine?
‎Încă mai livrezi ziarul local? E pe bune?
‎Îmi trebuie bani. După mama, ‎la vârsta mea pot plăti chirie.
‎Așa e corect. N-am dreptate, Ken?
‎- Și stai cu toți ratații? Nu te supăra! ‎- Nu mă supăr.
‎- Fac echipă cu Brian. Și el caută agent. ‎- Pentru ce?
‎- Face stand-up. ‎- Pe bune.
‎Sunt gata. Vreau să mă bag.
‎M-am săturat să mi se distrugă încrederea
‎și să fiu inutil.
‎Chiar ești inutil.
‎N-ai șanse de reușită în comedie.
‎- Îmi piere curajul. ‎- Ai zis că faci din oricine o stea.
‎- Nu-s magician! ‎- Nu e magician.
‎- Mi-aș pierde timpul cu el. ‎- Inutil.
‎- Nu e o atitudine bună. ‎- Nu?
‎- Nu! ‎- Bine.
‎- Atunci fă-o tu! ‎- O fac!
‎Bine! Fă-ți de lucru, ‎tot nu-ți găsesc de muncă.
‎Perfect!
‎- Nu contează, oricum. ‎- Ce anume?
‎Dacă ești un ratat.
‎Eu tot te iubesc.
‎Drăguț.
‎- Ce faci? ‎- Bine, tu?
‎Rezist, având în vedere circumstanțele.
‎- Ce circumstanțe? ‎- Cu Roxy.
‎Ce a pățit Roxy?
‎- Știi tu. ‎- Ce să știu?
‎- Acum e gagica mea, nu? ‎- Da.
‎Și?
‎Le-o suge tuturor, nu?
‎Bine.
‎- Nu știu. ‎- Știi. Tocmai îți zic.
‎Da, dar de ce?
‎- Nu-mi iese din minte. ‎- Da. Pricep.
‎Nu știu ce vrei să zic.
‎- Factura de gaz. ‎- Da.
‎Pa!
‎E drăguț, nu?
‎Să stai jos.
‎- La sfârșit de zi. ‎- Da.
‎De fapt, am stat jos toată ziua…
‎Dar la serviciu nu purtai pulover roz.
‎- Nu e roz, e somon. ‎- Roz-somon.
‎Fără tricou pe dedesubt. Interesant.
‎Îți place atingerea lânii pe piele?
‎E lână merinos, deci e foarte moale.
‎- Îți era cam cald. ‎- Purtam un tricou.
‎Dar mi-am zis:
‎„Scot tricoul și-mi pun puloverul.”
‎Bine.
‎Și n-am regretat.
‎- Jill ți-a luat o plantă de casă. ‎- Pentru amândoi.
‎O plantă de casă pentru amândoi?
‎- Eu locuiesc singur. ‎- Păi…
‎Pot să mă uit la ea când vin în vizită.
‎Voia să fie politicoasă.
‎- Să nu se simtă Emma exclusă. ‎- Da.
‎Mersi!
‎Nu o uda prea mult!
‎E un cactus, deci…
‎Îmi place tabloul.
‎L-a pictat Lisa.
‎- Nu e cel mai bun al ei. ‎- Cum adică?
‎- Păi… ‎- Dacă nu-ți place, îl iau.
‎Ba îmi place. Dar e o artistă atât de bună ‎încât nu e printre cele mai bune.
‎- Bine. ‎- Te rog, încetează! Bine?
‎Cred că plec.
‎- Să vin cu tine? ‎- Nu.
‎N-am chef. Știam că nu voi avea. ‎Dar, serios, tu rămâi!
‎Voi fi bine.
‎Mulțumesc!
‎Îmi pare rău pentru toate astea.
‎Tot nu îi e bine.
‎E bine.
‎E în continuare îndrăgostit de Lisa, ‎iar eu n-o voi înlocui niciodată
‎și vrea să știm cu toții.
‎- Noi credem că ești… ‎- Tare.
‎- Grozavă pentru… ‎- Foarte bună.
‎- Răbdătoare. ‎- Amabilă.
‎Sunt un om adult.
‎Nu-l uda prea mult!
‎Căcănarule!
‎Păreri‎?
‎Cel mai tare om de zăpadă!
‎- Persoană de zăpadă! ‎- Da.
‎- Am greșit.
‎Poate fi de orice gen.
‎Iar penisul ei enorm e un morcov.
‎- Corect! ‎- Nu te-ai gândit bine.
‎Te iei de mine pentru limbaj sexist!
‎E o sculă mișto.
‎Subtitrarea: George Georgescu