Zdravo, mama! - Zašto već niste otišli?
Ne znamo.
Gde je tata? - Unutra je.
Zašto niste otišli?
Zvali su iz Stokholma. Policija.
Zovu me na razgovor.
Zašto?
Ne znam.
Idem i ja sa tobom. - Nemoj, ostani sa devojčicama.
Nema potrebe.
Najbolje je da idem sam. Ide i Rebeka.
Da te odvezem na aerodrom? - Naručio sam taksi.
Javićeš se kad stigneš? - Da.
KRALJICA
Majko. Neko je u kupatilu.
Jedan koji mi pomaže u poslu. Našla si cipele?
Ne. - Onda obuj neke druge.
Mislim, da smo se nešto dogovorili.
Ne, imali smo raspravu, u kojoj se nismo složili.
Ni ja ne primam svoje pacijente ovde.
Zato što pate od svih mogućih zaraznih bolesti.
Ne ide to tako, ovo je naš dom.
i ne treba da nam dođe, svaka jebena osoba.
Tim ljudima treba pomoći.
Nećemo sad o tome, da li im treba pomoć.
Nego raspravljamo o tome, da je ovo je naš dom. - Ne želim o tome.
Kad se doseli Gustav, to više neće moći tako.
Zar ne možeš da radiš to što radiš,
podalje od naših ćerki?
Jedino mesto, gde devojčice mogu, imatu mamu, samo za sebe.
Neće im škoditi da se suoče sa stvarnošću. Zar ne?
Zašto, bar jednom, ne kažeš:
"U redu, Peter"?
Zašto moramo oko svega da se prepiremo u nedogled?
Ovo je i moja kuća.
Imam pravo da mislim i da kažem šta hoću.
U redu, Peter.
Shvatam, Peter. U pravu si. - Ne, ne...
Mnogo sam srećna. Znaš šta... ha?
Da, znam.
Da li si konzumirala alkohol te noći?
Da. - Koliko si popila?
Dve, tri čaše.
Dve ili tri? - Tri.
Sa koliko muškaraca si bila prošle godine?
Manje od deset? Više od deset?
Sa manje od deset.
A sa koliko njih si imala seks?
Moraš biti pripremljena na to, da će odbrana biti gruba prema tebi.
Oni žele da stvore sliku o ženi, koja je sama htela to, zar ne?
Dakle, sa koliko?
Sedam, čini mi se. - Čini ti se?
Ne, ovaj... Sedam.
Dobro.
Ti ćeš dobro proći na sudu.
Mislite da sam bila sa previše njih?
Nemaš čega da se stidiš. Ni najmanje.
"Zečja rupa u početku je vodila pravo napred, kao tunel."
"Zatim se naglo spuštala, tako da Alisa nije mogla"
"ni da pomisli da se zaustavi, i počela je da pada"
"u jedan duboki bunar."
"Ili je bunar bio dubok, ili je Alisa sporo padala."
"Zato je imala puno vremena, da razmisli šta će se desiti."
Mama? Zašto ne mogu da ostanem budna i da čekam
da Gustav stigne?
Pa, dolaze veoma kasno.
Obećavam da ništa neću reći Fridi.
Kad se ujutro probudite, on će biti tu.
Jesmo li mi sada njegova porodica?
To smo bili oduvek.
Zašto on nije živeo sa nama? - Znaš da je živeo sa Rebekom.
Zašto? - Zato što je ona njegova majka.
Nije mogao da živi u dve države u isto vreme.
Tata je više voleo da živi sa nama?
Nije to tako jednostavno.
Ne razmišljaj sad o tome. Treba da zaspiš. - OK.
Laku noć. - Laku noć.
Zdravo.
Ćao. Već ste stigli?
Dobro nam došao, Gustave. - Hvala.
Drago mi je, što te vidim.
Jeste li dobro putovali? - Da.
Privezak je za tvoj novi ključ.
Nacrtala sam ti ovo. Je l' ti se sviđa?
Hvala.
Napravila sam ti srce od drveta.
Imamo radionicu u školi.
Sa takvom mašinom ... - Smiri se i sedi. Hajde.
Šta ti treba? - Tata, možeš li danas doći po nas?
Ne, danas će vas mama pokupiti. Imam neka posla sa Gustavom.
Mogu li i ja da idem sa vama? - Ne, samo on i ja.
Nije fer. - Da. Jeste. Svet je pun nepravde.
Frida, sedi na svoje mesto.
Želim da sedim pored tate. - Ti si već velika.
Hajde lepo.
Mislio sam, da odemo danas da kupimo neke stvari
za tvoju sobu.
Da. Ako zaista hoćeš.
Mislio sam, da bi bilo lepo da sve prilagodimo tvom ukusu.
Da. Naravno.
Hoćeš pridržati ovo? - Da.
Mislila sam da niste bili u kontaktu sa njim.
Ponovo su ga izbacili iz škole.
Rebeka je htela da ga smesti u internat.
Ali, završiće školu ovde.
Počinje posle letnjeg raspusta. - Zna li da priča danski?
To je najmanji problem. On je apsolutno protiv ove naše zamisli.
Razumem ga. Odvaja se od svog društva i svega ostalog.
Neće to biti doveka. Mislim da ga neće dugo držati mesto.
Svejedno je...
Šta Peter kaže, na sve to? - Mislim da je srećan.
Očigledno da je on previše... znaš.
Mislim da će sve ispasti dobro.
Da će se njih dvojica zbližiti. - Da, u pravu si.
Kako je mama?
Opet je u bolnici. Upala pluća.
Verujem da bi se radovala tvojoj poseti.
Da.
Ovo je nedopustivo. Da tako odugovlačite slučaj.
Da. I sam to možeš videti, ako nađeš rupu u zakonu.
Da, da.
Dobro. Samo se ti javi.
Da. Hvala najlepše. Zdravo.
Izvini. Nisam znala, da si kod kuće.
Samo sam sišla dole sa nekim tvojim stvarima. Pa...
Hvala.
Je l' dobra?
O čemu piše?
O jednom muškarcu. - OK?
Samo o muškarcu? - Da.
Fino.
Izvinite. Znam da je kasno. - Nešto se dogodilo?
Ne znam, kuda sve ovo vodi. - Znam da ti nije lako.
Ali, ja sam uz tebe. - Ne mogu. Stvarno ne mogu.
Ja razumem, da bi ti najviše volela, da sve ovo izbegneš.
Pokušaj da shvatiš, da sve ovo, ne radiš samo zbog sebe.
Da ovo činiš za sve devojke, koje su u blizini.
Kamo sreće, da nisam ni ulazila u sve ovo.
Čega se plašiš? - Da mi neće poverovati.
Da, razumem i to.
Postoji mogućnost da on bude oslobođen.
Ali, ako ne budeš svedočila, onda si ti ta, koja mu je
omogućila da se izvuče.
A ja mislim, da ćeš se posle kajati.
Treba li da uzmem ovo?
Koja se prva tušira? - Ti si prošli put.
Zato što me je konj zbacio.
Hajde. Daj mi svoju kacigu? - To nije razlog.
Ja sam bila sva prljava.
Da, ali, ja smrdim najviše.
Obe smrdite jako.
OK. Onda ćemo se takmičiti.
Šta da radim? Ne trebam nikom,
ni u Švedskoj, ni ovde!
Još nemaš dovoljno godina. Kad ih napuniš,
moći ćeš da radiš šta hoćeš.
Nisi punoletan. Mama i ja odlučujemo,
šta je najbolje za tebe.
Slušaj me! Nisi dovoljno zreo, da bi se odselio.
Zato, što ste ti i mama počeli da pričate ponovo?
Gde si sada krenuo? - Moram da izađem!!
Dođavola!
Nas dvojiva se uopšte ne poznajemo.
Ovo je prvi put, da živite zajedno. Treba vremena da se naviknete.
Ja nemam pojma ko je on. - Ne, ali upoznaćeš ga.
Ne znam. Možda smo pogrešili, što smo ga doveli ovde.
Možda bi internat bio, bolji za njega.
Ti znaš dobro, da to nije tačno. - Ne bi on voleo ni tamo.
Osećam... On me mrzi. - Naravno. Ti si mu otac.
Treba to da prihvatiš. Odrasla si osoba.
Rebeka ga je puštala previše, predugo vremena.
Zato što je tako sebična, i onda popušta.
Onda ode sve u pogrešnom pravcu. I onda sam ja u govnima.
To nije pravedno. Ko je ostao u govnima, kada si ih napustio?
Ti si bila u braku sa Rebekom? - Ona se brinula sama o svemu.
Nije mi bilo dopušteno da pomognem. - Sada ćeš moći.
Da, da. Ali, možda je prekasno.
Možda treba da očekujemo, nešto više od njega.
On živi sada ovde, kao da je u hotelu.
Ne mislim, da je to naročito zdravo.
Treba ga angažovati malo.
Alo?
Da, da.
Ne, ne. Ne, ja dolazim. Apsolutno. Zdravo.
Laku noć. - Laku noć.
Čekaj!
Čekaj malo!
Stvarno si se dobro držala.
Tako glupo se osećam. - Nisi ti kriva.
Oni mi nisu poverovali.
To je to, što sam ti rekla. Zar ne?
Jel' ti zabavno?
Zvaću te kasnije. Da. U redu, ćao.
Dobar osećaj?
Jedan Ipad, moja torba, tvoji satovi, nakit...
Nisam još sve pregledala, šta nedostaje.
Zvala sam policiju. Oni su krenuli ovamo.
Sačekaj samo malo.
Gustave, proveri svoju sobu, nedostaje li nešto.
Imali smo provalu.
U redu.
Da.
Ne, ne. Na svu sreću. One su na jahanju.
Dobro. Da, vidimo se. Ćao.
Nije bila optužba, nego insinuacija. - Ti si uhodila optuženog u garaži.
Moja štićenica je bila osramoćena, a optuženi se lepo zabavljao.
Ako disciplinska komisija prihvati njegovu prijavu,
protiv tebe, sve će da izađe u javnost.
Platiću kaznu. - Ne radi se o novcu.
To je neprofesionalno. Zar ne razumeš?
Zašto si tako opterećen time, šta ljudi misle?
Ovo je i moja kancelarija. - Da, znam to.
Ali si znao, šta prihvataš. Bar ti me znaš!
Znaš kakva sam! Otkad si postao takva kukavica?
Ana, zar ne možeš bar jednom da priznaš,
da si napravila grešku?
Ma, daj... - Moraš da naučiš da vladaš sobom.
Da. - Da.
Pronašla sam ovo. Zar nije tvoje?
Da, hvala.
Pronašla sam ga na ulazu pre izvesnog vremena
i stavila sam ga u svoju torbu. Ali sam zaboravila da ti ga vratim.
I onda je moja torbica ukradena, jer smo imali provalu.
Pronašla sam ga danas u tvojim pantalonama,
jer sam htela da ti operem veš.
Preturaš po mojim stvarima?
Praviš od mene lopova u rođenoj kući, Gustave.
O čemu ti pričaš?
Gde su stvari, koje si ukrao?
Ti mene zajebavaš?
Moraćeš to da ispričaš Peteru.
A zatim, moramo otići u policiju i sve im objasniti.
Mogu mu sama ispričati to, ako ti je tako lakše.
Radi jebeno šta hoćeš. Svejedno mi je.
Ti mene ne poznaješ.
Ali, ja poznajem sistem. Teško je izaći, kad jednom uđeš.
Naročito za nekoga kao što si ti, koga već imaju u šakama.
Postoji i druga mogućnost. Da nikome ništa ne kažemo.
Ali, to zahteva da se uklopiš
u ovu porodicu. I da se sabereš.
Ali, ja ne znam, možeš li ti to?
Moraćeš sam da odlučiš.
Tvoje omiljeno jelo?
Može se birati samo jedno? - Naravno.
Dobro, mesne kuglice u kari sosu.
Omiljena životinja?
Imam zeku, psa i konja, ali mogu birati samo jedno.
Onda ću da kažem pas. - Lepo.
Otkud mu taj magnetofon?
U stvari, to je moj stari.
Pronašao ga je u podrumu. Ne znam, o čemu se radi.
Sad bi i Lukas da ima brata. - Onda moraš roditi više dece, Lina.
Mogao bi da mi nabaciš nekog napaljenog,
mladog lekara iz bolnice, Peter.
Možda ti mogu naći nekog starijeg lekara.
Takav ti više odgovara, sa puno dlaka u ušima.
Šta bi nosila sa sobom?
OK... moje prekrivače.
Zdravo?
Zdravo. Izvini, mi... Ovo je Amanda.
Zdravo.
Ovo je moja maćeha.
Zdravo. - Zdravo.
Amanda. Zdravo. - Ana. Zdravo.
Dobro nam došla. - Hvala.
Bili ste u gradu? - Da, moglo bi se reći.
Zapravo, tu smo se vrzmali i pomalo uživali.
Nisam znao da si budna. - Sedim i radim.
Ali ... hej, hej.
Nećemo da ti smetamo.
I, šta dalje radiš? - Bacam stolicu na prozor.
Zašto? - Želim da izađem.
Zašto, jednostavno, ne otvoriš prozor?
Zašrafljen je spolja.
Zašto ne izlaziš na vrata? - Zaključana su.
Prozor je zašrafljen, a vrata zaključana,
od strane tvojih usvojitelja.
Da li je ovo tačno? - Da.
Šta radiš onda, kad tvoj otac-usvojitelj,
konačno otvori vrata?
Ja ga gurnem.
Zašto to radiš?
Prosto, hoću da pobegnem od svega.
Hvala.
Kasno si ostala...
Imala sam nešto da pripremim za sutra.
Ja nisam završio ovo ovde.
Jesi li siguran?
Pišem jedan članak, vezan sam rokovima.
Možeš ga pisati za vikend.
Onda sam na konferenciji.
Tamo si? - Piše u kalendaru.
To nisam videla.
Pogledaj ovu školjku! Opraću je malo.
Ja sam našla jednu! Jednu školjku!
Ne, to je parče drveta. - Evo!
Evo, evo! - Šta si pronašla?
Nećeš se okupati?
Neću, moram nešto da sredim ovde.
Dosadno je. Hajde da vidimo, šta možemo da pronađemo.
Tražićemo bele školjke. - I dagnje.
Hoćeš i ti da se kupaš? - Da, to sam mislila.
Ti se nikada ne kupaš.
Uh! Našla sam nešto! - Šta si našla?
Evo! Zar nije lepa? - Da.
Tako čvrsto spava?
Da li ti nedostaje Stokholm?
Da. I ne.
Možeš slobodno da pozoveš nekoga, koga želiš da vidiš.
Nemam tako puno prijatelja.
Ne.
Nemam ih ni ja.
Gde si ovo napravio? - Ovo?
Malo ovde, malo onde.
Ja poznajem nekoga, ko poznaje drugoga...
Ovo sam uradio sam.
Nisam znala, da se to još uvek radi.
Radi se.
Ovo ide lako.
Mogu jednu i tebi da uradim. - Ne. Radije ne bih.
Zašto ne? - Zato što ne želim.
To je samo koža.
Da sam htela tetovažu, do sada bih je već stavila.
Imala sam prilike.
Ne.
Mogu li da vidim tvoju ruku?
Mogu li da ti pogledam ruku?
Savršeno. Ovde. Jednu malecku. - Ne. Ne ovde. Šta?
Gde, onda? - Ma, nigde!
Malo iznad. Daj da vidim. Ovde?
Najmanja tetovaža na svetu.
Zaboravi.
Gdeono reče?
Sviđa ti se?
Jako...
To je to. - To je to.
Ovo ću da odnesem.
Dođavola...
Pričamo o hiljadama mrtvih žaba, koje su rasute u ovom jezeru.
I svaka je razneta. - Dogodila se eksplozija u jezeru?
Prvo se sumnjalo, da je uzrok neki virus koji je zarazio žabe,
od nekih južnoameričkih konja u blizini jedne škole za jahanje.
Ali je jedan biolog istraživao to i ustanovio,
da je na leđima svake žabe bila jedna, mala rupa
i da svakoj žabi nedostaje jetra.
Zar se radi o masakru vodozemaca?
Jetre su eksplodirale u telu?
Ne, nisu eksplodirale, nego su odstranjene.
Ko ih je vadio? - Radi se o delikatesu?
Ko bi jeo tako nešto? - Ptice, možda?
Tako je. Jedna ptica. - Da li je to istina?
A koja ptica? Ne radi se o bilo kakvoj ptici.
Jedna vrana. - Jedna vrana.
Ona što guta nakit, je li? - Ne, to je gavran.
Zdravo. - Zdravo.
Jesi li dobro? - Jesam...
Što ne odeš gore, da ih pozdraviš? - Radije ne bih.
Razumem te.
Gde si pošao? Ako smem da pitam...
Idem samo po cigarete.
Da li bi... pošla sa mnom?
Ako smem da pitam? Biće jako zabavno.
Da.
Zezaš me? Imate goste.
Da.
Šta je sa Amandom? Reci? Ili se ne zove tako?
Anita? Amalija? Ana? Anton? - Ne, ona se zove Amanda.
Njeno ime je Amanda.
Samo ti to tako kažeš.
Je li slatka?
Aha. Slatka je.
Ona je slatka. - Zabavljate se, ili...?
Šta misliš sa tim "ili šta"?
Možda ona nije pravi izbor za tebe?
A kakva je ta osoba sa kojom ne treba biti u vezi?
Mislim da ti to dobro znaš. - Misliš da znam?
A šta je sa vama? - Sa mnom i Peterom? Slažemo se.
Ne verujem da želiš da ti pričam o tome.
Ni ja ne želim da slušam o svojoj majci i njenim ...
Da li ih je imala mnogo? - Da.
A ti? - Ja?
Teško pitanje.
Ja nisam bila tako aktivna, kao što si ti.
Moram da zbrišem.
Amanda.
Anton.
Puno ti hvala za pivo i sve ostalo.
Vidimo se kod kuće.
Gde si bila? - Zar su već otišli?
Pokušao sam da te nazovem, ali nisi ponela telefon.
Gde si bila?
Malo sam prošetala. - Šetala? Imali smo goste.
Da li si svesna, koliko si ponizila i mene i njih?
Brinuo sam se. Mogla si bar poneti telefon.
Saberi se!
Izvoli, ovo možeš sama skloniti.
... pet, šest, sedam, osam,
devet, deset, jedanaest, dvanaest,
trinaest, četrnaest...
Trči!
Frida je ispala!
Hajde, Gustave! Požuri!
U redu. Jedan, dva, tri,
četiri, pet, šest, sedam, osam...
Zdravo. Treba pomoć? - Da, želim da kupim kompjuter.
Nešto određeno? - Mora da ima od svega pomalo.
Za neki ozbiljan posao, ili...? - Ne, samo da je dobar.
Za školske zadatke i slično.
Šta kažete za ovaj?
Inače, kupila sam Gustavu novi laptop.
Zašto to?
Želeo je da dobije opremu koja mu odgovara.
Da li je to neki problem?
Ne.
Sada nema izgovora da ne radi zadatke.
Kada pođe u školu. - Možda smo mogli popričati o tome.
Kako može biti problem, što kupujem kompjuter tvom sinu?
Upravo zbog toga, što je on moj sin. Možda sam i ja trebao da učestvujem.
Onda treba li mi odobrenje kada spremam večeru,
ili kad mu perem veš?
Ili je to samo onda, kada je nešto zabavno?
Ne, ne.
Bilo je lepo od tebe.
Ne, zaista mislim tako. To...
To je lepo od tebe.
Izvini.
Mogu da probam?
Dođi ovamo. - Ha?
Ne, ne.
Nemoj ovde. - Zašto ne?
Zato, što ćemo ih probuditi. - Pa šta onda?
Ne ovde, rekao sam. Probudićemo decu.
Idemo gore, u krevet. Dođi, dođi, dođi...
Hajde, dođi.
Koji ti je đavo?!
Kaže, da sam ga prijavila kod lokalnih vlasti.
Inače, ne bi nas ponovo stavljali pod prismotru.
Onda sam mu rekla, da ja nisam ništa rekla,
ali mi nije poverovao.
A zatim me je ščepao i ja sam pobegla.
Da li to često radi? Bije te?
Nezgodan je, kad popije. - Pije mnogo?
Svakog dana?
Ovo moram da prijavim. Ti to dobro znaš, zar ne?
On to nije uradio namerno.
Nije, znam i ja. Ali, moram ovo da prijavim.
On to nije namerno. - Nije.
Ali ću biti prinuđena da obavestim nadležne.
Ja bih da idem kući.
Ne mogu da te pustim da odeš. - Ja hoću da idem kući!
To ja razumem vrlo dobro, Sara. - Onda me pusti da izađem!
Sara, ovo je za tvoje dobro. - Ne odlučuješ ti o meni !
Da, ali ću biti prinuđena na to... - Hoću kući!
Idemo sad. - Da.
Dobro je, što ste me zvali. - Biće ti dobro, Sara.
Zdravo. - Zdravo.
"Hajde svi da promenimo mesto," i u isto vreme je odskakutao.
"A Alisa je bila jedina, koja je prošla lošije nego pre,"
"jer je Uskršnji Zeka oborio, bokal sa mlekom preko njenog tanjira."
"Alisa nije želela opet da uvredi baštenskog puha,"
"pa ga je veoma oprezno upitala..."
Dobro. Pričaćemo.
Alo?
O, ne. Ne, ne, ne.
Sedite unutra, po lepom vremenu?
Gde je mama?
Alo?! Gde je mama? - Ne znamo.
Ranije si stigao.
Nisam mogao da se koncentišem, pa sam došao.
Onda, devojke. Sada idemo napolje.
Sunce sija. Vazduh, vazduh. Hajde.
Ko si ti? - Znaš ti dobro.
Šta je ono najlepše, što si doživela u životu?
Rođenje ćerki.
A najtužnije? - Gubitak mog oca.
Koliko godina si imala, kad je umro?
Jedanaest.
Imao je slabo srce.
Ko je tvoj najbolji prijatelj?
To je Lina, moja sestra.
Čega se najviše plašiš?
Da će sve nestati.
Koje je tvoje omiljeno jelo?
Sir. - Sir nije jelo.
Zavisi od toga, Koliko se pojede.
Da možeš da poneseš samo jednu stvar na pusto ostrvo,
šta bi ti bilo?
Jednu?
Šibice.
Pametno.
Ko je bio prvi, sa kim si imala seks?
To pitaš svaku?
Moraš da odgovoriš na sva pitanja.
To je bio jedan, koji nije trebao da bude.
Ko?
Ne priča mi se o tome.
Zašto?
Zato što...
Ponekad se dese stvari, koje ne bi smele da se dese.
Kao ovo, sa tobom i sa mnom?
Bilo je zabavno. Moram pokupiti devojčice.
Šta ćete sad da otvorite? - Evo, uzećemo ovo.
Uzbudljivo je, nisu slabi pokloni.
Kako je dobar! - Predobar!
Ovo izbacuje vodu! - Pa to je vodeni pištolj.
Kako je lep. - Jako su lepi!
Mama, je l' možemo da probamo? - Zar nije bolje da prvo
otvorite sve pakete?
Kasnije ćemo. - Molim te, mama!
Dobro. Doneću vode. - Jeste li rekle: "Hvala?"
Srećan rođendan. - Hvala ti, Lukas.
Zdravo.
Ne sad.
Ne ovde.
Nego gde? Šta ti je? - Nemoj ovde, rekla sam!
Zar već idete? - Da.
Zašto? - Zašto, šta misliš?
Stani malo. - Šta je ovo, dovraga, šta to radiš??
Šta je to što radiš? - Nije to ništa.
Zar nećeš ostati? - On je dete! - Lukas!
Naravno, mi moramo pevati i švedsku verziju, zar ne?
Počnimo sa Feni.
Četvorostruki pozdrav za Feni! Živela nam, hip, hip!
Ura! Ura! Ura! Ura!
A sad za Fridu!
Samo ti ostavi to. Ja ću da pokupim.
Šta je sad? - Ne treba da pričamo sada.
Šta se dešava? - Treba da me ostaviš na miru!
Šta? - Treba da me ostaviš na miru!
Šta? - Možeš li da prestaneš sa tim?
Hoćeš li prestati da se gađaš time?
Umukni. Onda ću da gađam tvoje prijatelje.
Gustave, hoćeš li sići odatle?
Upropastićeš nam rođendansko slavlje.
Hoćeš li sići odatle? - Šta je?
Možeš li prestati da bacaš to?
Možeš li prestati i sići dole? Da možemo da nastavimo!
Što se plašiš? - Ti nas uznemiravaš.
Plašiš se, da ne padnem? - Molim te lepo,
siđi dole sa tog drveta.
Šta on to baca? - Čuvajte se! Prestani odmah.
Šta si rekao? - Pogodićeš nekoga.
Gustave! Čuješ li me? Ne pomeraj se.
Zovi hitnu! Ne pomeraj se, Gustave.
Ne osećam noge. - Mirno lezi.
Zovite Hitnu! - Zar nemaš mobilni?
Mirno lezi. Zovete li ih već jednom? - Ne osećam noge.
Biće sve dobro, Gustave. Samo lezi mirno.
Čekaj, čekaj... Izvini. Ovo je bila samo šala.
Samo sam se šalio. - Sad je već dosta.
Tata, izvini. - Pusti me.
Pusti me, kad ti kažem!
To je bilo samo...
Šta je sa njim, dođavola?
Mislim da smo dali sve od sebe, ali ne ide.
Možda bi trebali, ipak, da razmotrimo druge mogućnosti.
Koje? Hoćeš da ga oteram odavde?
Ja to nisam rekla. - Nego šta si rekla?
Ne znam.
Mora da si mislila nešto sa tim. - I sam si rekao, da to ne uspeva.
Ja ne mogu tek tako da odbacim sopstveno dete.
Ne. - To se ne radi.
Ne. Samo pokušavam da pomognem.
Od početka smo znali, da će ovome jednom doći kraj.
I tako je kucnuo taj trenutak sada.
Gustave. Shvataš li ti to? - Rekao sam već. U redu je.
Nadam se, da ovo ne mora ništa da pokvari.
Kako to misliš?
Srećni smo, što živiš sa nama.
Devojčicama puno značiš.
Da, naravno.
Šta ćemo sa Peterom? - Šta sa njim?
Nećeš mu ništa reći, ha? - Ne, naravno da neću.
Ne, dobro, dobro.
Ni ti, ni ja, ne treba da kažemo Peteru,
niti bilo kome.
Nadam se, da smo se dogovorili. - Da.
OK. - OK.
Mogli bismo provesti neko vreme sami nas dvoje. Razmisli o tome.
Da, da. - Pokušaj, molim te.
Zdravo. - Razmisliću o tome.
Zdravo.
Razmišljam da odem gore u vikendicu sa Gustavom, na par dana.
Bilo bi dobro, da neko vreme budemo sami,
on i ja.
Mislim da krenem večeras. - U redu.
Neće biti dobro? - Hoće.
Misliš da je to loša ideja?
Ne. Samo pokušavam da shvatim tvoje prioritete.
Kakve sad prioritete?
Radio si, kada su devojčice imale raspust,
a sad si slobodan da ideš sa Gustavom.
Hoćete i vi sa nama?
Ne, mi ne idemo.
Lina je zvala.
Tebe? - Da.
Šta je htela?
Nije ostavila poruku. Valjda je htela tebe da dobije.
"Skini taj šešir," reče Kralj šeširdžiji. "Ovaj nije moj."
"Ukradeni predmet!" povika Kralj i okrenu se poroti, koja je
odmah sačinila belešku. "Ja ga imam, za prodaju."
"Ja nemam svoj šešir..." - Mama?
To je zbog...
Zbog čega mi, zapravo, nismo mogli da odemo gore u Švedsku?
Zato što tata i Gustav imaju potrebu da budu sami.
Šta misliš, šta oni sad rade tamo?
Ono što i obično radimo, kad smo gore u vikendici.
Pecaju ribu i ... cepaju drva,
kupaju se i pale vatru u bašti.
Razgovaraju.
Dolazite li? Ako želimo da uđemo, sad je ovde.
Zdravo. - Zdravo.
Krenule su na jahanje, pa smo svratili.
Imamo i pitu od jagoda.
Pokušavala sam da te dobijem, a, evo, sad smo tu.
Lukas je toliko nedostajao devojčicama. - Nama uskoro stiže najavljena poseta.
Ok. - Samo uletite i pozdravite ga.
Zvala sam te bezbroj puta. - Da, znam to.
Možemo li da porazgovaramo? - Ne, ne želim to.
Zvala si Petera. Nisi valjda mislila da mu kažeš nešto?
Lina.
Hoćeš da plačeš sada?
I nisi ti ta, kojoj je žao.
Gotovo je. Desilo se. - Neću da slušam o tome.
Možemo li da pričamo? - Šta? - Želim da odeš!
Devojčice? Dođite.
Hajde, dušo. - Ne možemo da ostanemo još malo?
Danas ne možemo. Neki drugi put.
Vidimo se. - Vidimo se, Lukas!
Ćao. - Ćao, ćao!
Zdravo, ljubavi. Ja sam. Hoću samo da čujem, jel' sve u redu.
Htela sam da ti čujem glas. Hožeš li me nazvati?
Tata i Gustav su stigli? - Da, očigledno.
Yes!!
Skinite ta odela za jahanje!
Gustave!
Zdravo.
Tata! - Zdravo! - Hej, vas dve...
Zar niste trebali da budete gore nedelju dana?
Da, ali ste mi nedostajale.
Gde je Gustav? - Otišao je malo da prošeta.
Došle smo taksijem. - Zašto?
Zato što se pokvario mamin auto.
Pokvario se?
Samo je stao. Biće gotov za par dana.
Mi smo bile poslednje, po koje je neko došao.
Htela sam da idem do kancelarije,
da uzmem neka dokumenta.
Ne ideš ti nigde. Sedi tu.
Razgovarao sam sa Gustavom.
Rekao mi je, da je ...
Odlučio je da želi da ode u internat.
No?
Pa, to je možda i najbolje.
Misliš?
Da, ako on tako želi.
Da...
Rekao sam mu, da mi je...
veoma drago, što mogu da budem sa njim...
I koliko mi je nedostajalo, da budem sa njim, svakog dana.
Odjednom mu se srušilo sve.
I onda mi je ispričao...
...da vas dvoje...
... da si imala odnos, sa mojim sinom.
Da.
Ali, ovo je ludost...
Ne veruješ, valjda, u to?
U ovom trenutku zapravo ne znam, u šta da verujem.
Zašto bi mi to rekao?
Zar ne misliš da je to očigledno? Skreće pažnju na sebe. Eto zašto.
Zašto bih ja htela da imam odnos sa tvojim sinom?
Ovo je sasvim apsurdna optužba.
Ispričao mi je konkretne detalje,
koje ne bi mogao sam da izmisli!
Nismo još završili!
Ovo nisam zaslužila od njega!
Ja sam mu pružila, sve što sam mogla i sad me hrani govnima!
Hej!
Ovo je prevršilo svaku meru!
Šta to radiš? - Pakujem se.
Znam da mu je bilo teško.
Naučio je da me mrzi,
zato što sam mu ukrala oca.
Prestani sa tim.
Razumem i to, da želi da me kazni,
zbog onoga što se desilo,
ali, ovo je potpuno bolesno.
Prestani. Smiri se.
Smiri se. Tako možemo pričati o ovome. Ana....
Ako tako misliš, onda ti više nisi onaj,
za koga sam mislila da jesi.
Šta zamišljaš, ko si ti?! Ovo ti nikad neću oprostiti.
Ja ti samo kažem, šta mi je Gustav rekao.
Preklinjem te.
Više veruješ nekome koga ne poznaješ, nego meni, koja sam ti decu rodila?
Ne znam u šta da verujem!
Šta treba da verujem?
Ana, dođavola! - Prestani!
Ana...
Pitaj tvog sina, ko nam je provalio u kuću i pokrao nas.
Šta? - Da.
Gustav? - Da.
Ali sam te poštedela, želeći da mu dam
još jednu šansu. I sve zbog tebe.
Ti nemaš pojma, kakvi su ljudi.
Ne možeš da pročitaš to govno.
Ti uopšte ne možeš da skontaš, tu igru, koju on igra, zar ne?
On želi da me odbaciš, pa da se posvetiš samo njemu.
Misliš, da možeš tako lako manipulisati.
Možeš li da mi objasniš... - Šta da ti objasnim?
Ja ne mogu da te ubeđujem, da se to nije dogodilo.
Ti si odlučio.
Odlazim na par dana.
A kad se budem vratila,
da si našao drugi stan...
i Gustav da ne bude tu.
Možemo li smanjiti tenziju i razgovarati o ovome?
Nema razloga da budeš tako dramatična...
Ti me smatraš čudovištem.
Koje je tvoje omiljeno godišnje doba?
Proleće. - Toplije je ...
Ko si ti? - Znaš ti to.
Šta je ono najlepše, što si doživela u životu?
Moramo razgovarati o onome, što si mi ispričao u vikendici.
Ja znam dobro, da nisam bio pored tebe,
kad sam ti bio najpotrebniji.
Užasno mi je žao i shvatam što si ljut na mene, ali...
Nije Ana kriva, što smo se Rebeka i ja razveli.
Nije nam išlo već duže vremena. Nismo bili jedno za drugo.
Razumemo i to, da ti je bilo teško
da dođeš ovde i napustiš sve tamo.
Možda se nismo dovoljno potrudili, da se ovde
osećaš kao kod svoje kuće.
Možda nismo imali dovoljno razumevanja za neke tvoje potrebe.
Želimo da znaš, da nam je žao,
što ti nismo pružili više i bolje.
I dalje smo tu za tebe.
Šta je ovo?
Ono, za šta ti optužuješ Anu je... Veoma, veoma ozbiljno.
Bez obzira na to, koliko si ljut, ne smeš da izmišljaš takve stvari.
Ne smeš da slažeš ovako nešto.
Ali, tata... Ja nisam lagao.
Zar ti nemaš da kažeš ništa?
Šta?
Šta?!
Gustave. Budi fin.
U redu je.
Ja shvatam, da ti je žao.
A razumem i to, da imaš težak život.
Ali, ovo...
Zašto ovo radiš? - Znaš ti jako dobro, zašto.
Ne, ja stvarno ne znam.
Pa...
Zar ste bolesni u glavu, oboje? - Ti si nas lagao.
Ti si krao od nas, ali, sada je dosta.
Mi smo porodica, Gustave. U jednoj porodici,
treba da vlada poverenje.
Ako ga nema, mi ne želimo
da živiš kod nas. Kratko i jasno.
Dakle, šta ti želiš? Kako misliš da možemo
da pređemo preko ovoga?
Šta ti je potrebno?
Da čujem?
Reci nešto!
Gustave...
On ne može više da živi ovde.
Moramo sad da idemo, Feni. - Ne.
Možemo posetiti Gustava u školi. - Ne!
Da. Hajde... Dođi.
Feni. - Idi kod mame.
Ima li nešto, što bi voleo?
Šta?
Samo sam pitala, da li ti je potrebno nešto.
Ne.
Zdravo, Sara. - Zdravo.
Dobila sam odobrenje da ti ovo donesem.
Čime sam zaslužila, da dobijem cveće?
Samo želim da ti se zahvalim, što si mi pomogla.
Naravno.
Kako je tvom ocu?
Smestili su me u starateljsku porodicu,
dok njemu ne bude bolje.
Izgleda da su fini ljudi. - Drago mi je, ako je tako.
Možda ću jednog dana nazvati, da ti kažem kako mi je.
Bila bih veoma srećna.
Vidimo se. - Vidimo se.
Zdravo. I srećan Božić. - Hvala.
Dobro jutro.
Izgleda teško, dok se sve to dešava,
pored tolike discipline.
Ali, ubeđen sam da... - Zdravo.
Dobro jutro.
Hoćeš... Kod mene?
Da. Prijatan dan.
Šta ćeš ti ovde?
Moraš sve ispričati Peteru. - To se neće desiti.
On mora da zna, da ja ne lažem.
Inače ću te prijaviti.
No? I šta ćeš postići time?
Pravdu.
U redu. Šta misliš tačno šta sam ti učinila?
Ti si odrasla osoba.
A šta si ti? Dete? Jesam li se ogrešila o tebe?
Ne znam. Ti si stručnjak. Reci ti meni.
Da li sam ja nešto pogrešno shvatila?
Zar nisi uopšte imao volju?
Nije stvar u tome, da li sam ja hteo, ili ne.
Radi se o tome, da je to, što se dogodilo
protivzakonito, znaš ti to dobro!
To ne zna niko bolje od tebe!
Šta?
Zašto misliš, da će neko poverovati u tvoju priču?
Zato što je istinita.
Nemaš nikakve dokaze, Gustave. Je li?
Niko neće slušati nekog, kao što si ti.
Nisi pouzdan.
Mislim da treba da zaboraviš na sve ovo.
Reci svom ocu, da si sve izmislio.
I da svi odahnemo.
Ali, ako nisi to u stanju, onda se drži podalje od nas.
Četiri, tri, dva, jedan.
Gledajte sad!
Kuca!
Otvori.
Dobro.
Otvori vrata. Otvori vrata!
Hoću da poričam sa Peterom. - Tata!
Probudićeš devojčice.
Umukni! Jebe mi se za to! Skloni se, hoću unutra.
Ne! Dođi. Tiho i smireno. - Pusti me. Pusti me!
Pusti me! Pusti me!
Hoću da pričam sa mojim tatom.
Neću sa tobom. Tata! Tata!
Nemoj da mi probudiš celu kuću. Naređujem ti!
Tvoj otac ne može da te podnese više.
Razumeš li to? Šta?
Tata!
Tvoj otac ne može više da izdrži ovo.
Razumeš li? Šta?
Smetaš nam.
Ti više ne živiš ovde.
Je l' tako?
Sada moraš da odeš.
Idi odavde.
Draga Ana, danas slavimo tvoj rođendan!
Jedna stara poslovica kaže:
"Posle onoga, koji skuplja, dolazi jedan rasipnik."
Ovo je najtačniji opis, Anine i moje saradnje.
Mislim da ste shvatili, kakva je podela uloga.
Za razliku od nas ostalih, ti nisi dobila ništa na tacni.
Teško si se borila da stvoriš, bolje uslove života
za tvoje dve kćeri,
od onih, koje si ti imala.
Taj put, koji si prešla, dao ti je pronicljivost,
koju koristiš svakog dana u svom poslu,
a od toga će imati korist, svako koga sretneš na tom putu.
Hvala.
Uživaš li?
Zaista uživam.
Mnogo mi je drago, što si došla.
Puno mi znači. Hvala ti.
Uostalom, dobro radim kad slušam džez.
U stvari, mogu da čitam.
Verovatno i ti radiš bolje, dok slušaš nešto.
Ne. To se vrlo lako pretvara u buku za mene.
Je l' to bila Rebeka? Šta ti je rekla?
Ona ne zna gde je Gustav. - Kako to misliš?
Nije se pojavio u školi, još od Božića.
I niko ga nije video?
Ne.
Da li je prijavila njegov nestanak?
Još nije.
Da ispratimo goste?
Ne, naravno da ne.
Sigurno? - Da, da.
Ovo je tvoja fešta.
Zdravo, mama!
Zašto već niste otišli? - Ne znamo.
Zašto niste otišli?
Zvali su iz Stokholma. Policija.
Žele da odem gore.
Zbog čega?
Ne znam.
Idem i ja sa tobom. - Ne, ostani sa devojčicama.
Nema potrebe da ideš.
Najbolje je da idem sam. Dolazi i Rebeka.
Da te odvezem do aerodroma? - Naručio sam taksi.
Javićeš se kad stigneš? - Da.
Našao ga je neki lovac.
Duboko u šumi.
Blizu letnjikovca, zapravo.
Misle da je ležao tamo par meseci,
a onda ga je prekrio sneg.
Sad, kad je počeo da se topi...
Verovatno je umro usled smrzavanja.
Možda se premorio, pa je malo prilegao. Ne znam.
Stvarno ne znam.
Droga i alkohol su, možda, učinili svoje,
ali, to ćemo znati tek posle obdukcije.
Nije isključeno ni to, da je, možda...
... da je samo...
Da se, prosto, predao i seo na zemlju.
Dok je živeo sa nama... Gustav...
Nisi ti ništa kriv.
Nije bila tvoja greška. Ja nisam znala,
šta je trebalo da uradim...
Prekini!
Preveo sa danskog: Drinawolf
Adaptacija prevoda: Jole
U glavnoj ulozi:
Glavne muške uloge:
Režija:
Scenario:
Uloge su tumačili:
Preuzeto sa www.titlovi.com