www.titlovi.com
Moje ime je Sebastijan. Da, to sam ja.
Majka me je oblačila za vrtić kao da idem u Studio 54. (čuveni klub u Njujorku)
Kao i većina američkih priča, moja počinje davno, na drugom kontinentu.
Konkretno, na magičnom ostrvu Siciliji.
Puno ljudi naziva Siciliju velikom loptom ispred italijanske čizme
što ima smisla, jer svet pokušava da nas razbije od pamtiveka.
Generacijama, moj narod je bio ugrožen ratovima, vulkanima,
i Spido kupaćim gaćicama koje urnišu testise.
Ali sve smo to preživeli zahvaljujući jednoj nezaustavljivoj sili.
Porodici. Ovo su fotografije mojih sicilijanskih predaka.
Obratite pažnju na prepoznatljiv Maniskalko izgled.
Sa krivim kičmama i nadrkanim facama kao gomila pobesnelih matoraca.
Tokom proteklih nekoliko vekova,
ovi ponosni grbavci delovali su sa jednim ciljem.
Učiniti sve što se može da svojoj deci pruže bolji život
od onog koji su oni imali. Za mog oca, to je značilo odlazak
sa voljene Sicilije u Čikago.
Da bi mi on i moja majka pružili šansu koju oni nikada nisu dobili.
Kao na primer, čišćenje snega.
Ili nošenje frizure fudbalerke.
Ili odlazak na maturu gde izgledam kao krupije.
Dok sam odrastao, moj otac je uložio veliki napor
da mi usadi određena pravila o tome kako čovek treba da se ponaša.
Na primer, ako si budan, trebalo bi da radiš.
Jel u redu, gđo Marineli? -Pritisni jače.
Moraš da se potrudiš, sine. Ne plaćam te po satu, nego po jauku. Razumeš?
Tip sa konjskim repom, to je moj tata. Da li sam spomenuo da poseduje salon?
Čovek dolazi iz poznate porodice sicilijanskih frizera.
Nemojte ni slučajno da ga nazovete berberinom.
Ovaj čovek ne samo da šiša, nego prati i modu.
Salvo, predivna je. -Vidiš da su ti jagodice došle do izražaja.
Samo ti je trebao Mikelanđelo da to otkrije.
Zakon o dečjem radu bio je definitivno prekršen.
Ali sa vedrije strane,
imao sam najrealističniji kostim Čubake u istoriji Noći veštica.
Naučio me je da uvek štedim svoj novac. -Bez naplate nema dezerta.
A ako ne odradiš ono glavno, sam plaćaš svoju rođendansku večeru.
I da budem snalažljiv.
Hteo si da ti kupim skejtbord. Napravio sam ti jedan umesto toga.
Sledeće godine ću ti napraviti jedan od onih Nintenda.
Ali uz jedan izuzetak, parfem.
Nikad ne škrtari na parfemu koji ti se sviđa.
Pred spavanje, naša kuća je mirisala kao Uber u Las Vegasu.
Jedini put kada sam video osmeh mog oca je
kada smo otplesali pileći ples za moju majku.
Za mene je taj čovek bio Bog.
I sve je sjajno funkcionisalo dok nisam odrastao,
i zaljubio se u nekoga ko je bio moja sušta suprotnost.
Zvala se Eli.
Mislim, pogledajte tu devojku.
Stil, pozitivnost, karakter.
Da, to je bila moja žena iz snova.
Sebastijane!
Izvini što kasnim. Tip naplaćuje 15 dolara za parkiranje.
Pa sam parkirao devet ulica dalje. -Ako si parkirao tako daleko
kako se nisi oznojio? Ti se se znojiš i kad ti stigne mejl.
To je Fendi, dušo. Brzo se suši.
Hoćeš i ti jedan? -Hoću.
Svi rekoše da treba da poslužim fensi hranu na otvaranju izložbe,
a ja sam bila u fazonu da ne postoji osoba koja ne voli hot dog.
A ona je umetnica.
Dok sam odrastao, nisam smeo da se time bavim ni iz hobija.
Kako ti ide? -Jebeno sjajno.
Sve moje slike su rasprodate za otprilike 15 minuta.
Dušo, to je neverovatno. -Znam.
Većinu je kupio ovaj dekorater,
ali imaju klijente po celom svetu, pa se ne žalim.
Ne bi ni trebalo. Pogotovo što izgledaju kao, znaš...
Vagine? Ali ako ih okačiš horizontalno,
izgledaju kao zalasci sunca. -Baš tako. -Zar ne?
Od kada sam je upoznao, iskusio sam mnogo novih stvari sa njom.
Kao na primer dremke. Uvrnuto. Sunce se promaljalo kroz zavese.
I kozmetički tretmani.
Hej, frajeru. Dobro izgledaš. Čekaj, jesi li ljut? -Da.
Trebalo je 42 godine da otkrijem masku od avokada.
I na kraju, ali ne i najmanje važno... osmeh.
Dobro.
Nije prirodno. -To uopšte nije prirodno. Ali znaš šta ja mislim?
Moramo da oblikujemo mišiće lica, pa nastavi da vežbaš.
Vidi ti ovo. Sada probaj. Sjajno ti ide.
Da, život sa Eli je bio prilično savršen.
Ne treba da učestvujem. To je apsurdno.
Obećao si. -Ma daj! Da te javno zaprosim? Sramota me je.
Ja mislim da je slatko. -Kada te budem zaprosio, to će biti na intiman način.
Samo ti i ja, kako i treba da bude. Niko drugi.
Nekad si govorio: "Ako te zaprosim". A sad si rekao: "Kada te zaprosim".
U redu dušo, malo sam nezadovoljan. Samo blebećem.
Jedini način da pristanem je da se na neki način javno poniziš.
Spremi se. -Mogli bi i odmah da raskinemo, jer nećemo to da radimo. -Stvarno?
Neću ovo. -Ali ti tako dobro plešeš. -Pogledaj ove ljude.
Eli? Treba mi tvoja pomoć.
U redu, druže, idemo!
Istina je da sam nameravao da pitam Eli da se uda za mene.
Samo mi je trebalo pravo mesto i vreme.
Vidim te, momče. Vidim te.
U redu? Pokupi to. Hvala. -Sebastijane. -Šetaj.
Pričam sa roditeljima i slušaj ovo:
Pozivaju nas u letnjikovac za vikend 4. jula.
Dušo, jesi li rekla "nas"? -Nas. -Mislio sam da je ovo putovanje samo za porodicu.
Znam! Nisam sigurna da li je ovo sjajna vest,
ili hoće da te uvuku u italijansku verziju filma "Get out".
Nisam sigurna. Da, mama. Pitaću ga odmah. Sačekaj.
Šta misliš?
Da. On plače. To znači da pristaje.
To! -Volim te. -Doneću ti maramice. Volim te. Tako sam uzbuđena.
Da, ja sam pravi plačljivko.
Volim da se mariniram u sopstvenim suzama.
Ali ovo je bilo vrlo bitno.
Elin letnjikovac nije bio savršeno mesto za prosidbu.
To je takođe značilo da je njena porodica počela da me prihvata.
Što je bilo neverovatno, jer... Kako da se izrazim?
Ti ljudi su bili prilično arogantni.
Mislim, pogledajte te ljude sa svojim savršenim držanjem,
i njihovim savršenim zubima.
Čak je i njihov pas bio u boljim školama nego ja.
Bio sam uplašen, što zaista nije nikakvog smisla
jer su i oni bili imigranti.
Iz nekog razloga, smatrali su se uglednijim,
jer su se doselili pre 400 godina.
Ovo je slika na kojoj je Elin pra-pradeda
Vilijam Lav Kolins, koji je doveo svoju porodicu u Ameriku,
na brodiću zvanom "Mejflauer".
Da, to je taj brodić.
Dok je moj otac došao da juri američki san,
Kolinsovi su predstavljali američki san, sve do Elinog oca.
Vilijam Lav Kolins XII.
Jedini Italijani koje znam sa rimskim brojevima iza imena su pape,
i Roki Balboa.
Njen tata je predsednik i izvršni direktor lukzusnih hotela "Kolins",
što je bilo nezgodno, jer sam ja vodio novi kul butik hotel,
koji je bio konkurent njegovim hotelima u Čikagu.
Zaključak? Njegova mezimica se zabavljala sa neprijateljem.
Ali Bil nije bio opasniji roditelj.
Ta čast je pripadala Elinoj majci, koja se zvala Tiger Mekartur.
Ana, draga, ti me uopšte ne poznaješ.
A ova maca ima kandže.
Kao diplomac sa prestižnog fakulteta i senatorka iz Merilenda
dugo joj je trebalo da shvati da njena voljena ćerka izlazi
sa nekim menadžerom hotela koji je iz radničke klase.
Kako bih mogla da budem protiv imigranata
kada moja ćerka izlazi sa sinom jednog od njih?
Ali ovaj poziv je značio da su me konačno primili kao svog.
Praznični vikend je bio prilika da šarmiram te uštogljene ljude.
I ako sve dobro prođe, mogao bih da zaprosim njihovu ćerku.
Dakle, tu je bila devojka koju hoću da oženim,
savršeno mesto da je zaprosim, i samo mi je trebao prsten,
koji bi trebalo lako da nabavim.
Ma daj. Kako to misliš da nećeš da mi daš prsten?
Baka ga je ostavila meni da ga uzmem kad se budem ženio.
Tvoja baka ga je ostavila kod mene da bi bila sigurna da ga nećeš dati nekoj kurvi.
Izađi iz bašte da porazgovaramo o ovome.
Vratili su se da mi unište tikvice. -Pusti sada tikvice.
Tata, možeš li da mi daš prsten?
Ne znam ništa o toj devojci. Nisam siguran u vezi nje.
Podigla je noge na moj stočić. -Ti si ih podigao. -Da, moj stočić, moje noge.
Šta misliš, da li ih rakun uništava? -Da nisu mravi? -Mora da me zajebavaš.
Da vidimo. Idemo. Pogledaj, to je oposum.
Oposumi. Sad su mrtvi, nema ih više. Nestali sa lica Zemlje.
Trenutna smrt. -Samo postavi zamku. -Da, postaviću zamku. Doneću antifriz...
Kad sam bio klinac, mislio sam da je normalno sve što moj otac radi.
Ako bi nestalo malo boranije,
probudio bih se u dvorištu punom otrovanih veverica, ptica...
u osnovi svega što je Pepeljuga oblačila, bilo je ubijeno u našem dvorištu.
Ma daj, tata. Priznaj da Eli nije kurva.
Ja je volim, ti je voliš. Samo mi daj prsten da mogu da je zaprosim.
Stvarno si ozbiljan u vezi toga? -Da, tata. Ona je ta. -Ona je ta? -Da.
Znaš šta ću da uradim? Daću ti prsten. -Hvala.
Ali prvo moram da upoznam njenu porodicu. -Zašto? -Zašto?
Zato. -Šta to, dođavola, znači? -Ne poštuješ svoje korene.
O čemu pričaš? Ne jedeš plodove dok se ne uveriš da drvo nije bolesno.
Po tradiciji, moram da pogledam njene roditelje u oči.
Moram da ih pogledam u oči da se uverim da nema truleži.
Moglo bi da je bude, mada ne kažem da je ima. -Šta? Nema truleži u ovoj porodici, tata.
Nikad se ne zna. -Oni su otmeni ljudi.
Ma da. Što otmeniji, to gori. Nikad se ne zna.
Osim toga, ne žive u blizini. Staviću te na Fejstajm, pa ih testiraj preko telefona.
Ja ne koristim Fejstajm. Ovo je važan trenutak.
Fejstajm, Zum? Jesi li normalan? -Ne nerviraj se. -Mora biti uživo.
Tata, želim da je zaprosim sledećeg vikenda u njihovoj seoskoj kući.
Čekaj. Ovo je prvo leto otkad smo se oprostili od tvoje drage majke,
a ti ćeš me ostaviti samog zbog prokletog 4. jula?
Njena porodica me je pozvala u njihov letnjikovac. -Letnjikovac?
Većina ljudi ima jednu kuću, a oni je koriste za različita godišnja doba. Baš lepo.
Ma daj, tata. Imaju više novca od nas. A ko nema? Plus, to je samo jedan vikend.
Jedan vikend, kaže on. Jedan vikend.
Došao sam u ovu zemlju pre 50 godina, da ti obezbedim bolji život.
Pre 50 godina, propustio sam svaki vikend na Siciliji zbog tebe.
Pridružio sam se američkoj vojsci da ti obezbedim slobodu. I kako mi vraćaš?
Ideš da proslaviš 4. jul sa nekom drugom porodicom,
ostavljajući me da palim prskalice, i jedem hot-dog sam! Sam! Hvala ti.
Ovo je neverovatno.
Čekaj, kako to misliš, ne dolaziš? -Ne mogu da ostavim oca samog.
4. jul je bio njihov omiljeni praznik.
Zbog toga što je bio u vojsci?
Ne, jer je to jedini praznik za koji ne moraš da kupuješ poklon.
Žao mi je, Eli. Uradićemo to neki drugi put.
Zašto ga samo ne dovedemo? -Šta?
Mislim, ako on voli 4. jul, odlepiće ovde kod nas.
Ima dosta zabavnih porodičnih aktivnosti.
Biće vatrometa. Biće i posluženje sa gomilom sveže ribe.
Voli da skida kosti sa ribe. -Savršeno za njega.
Moj otac dobija uvid u moj novi život,
dok ja pokušavam da se zbližim sa Elinim roditeljima?
Kakva sjajna ideja!
Ne.Trebalo bi da ostanem ovde sa njim. -Ua!
Ma daj. Zar ne želiš da se naše porodice konačno upoznaju?
Naravno da želim.
Zašto ti je glas tako visok? Šta se dešava? Da li...
Da li se plašiš da ga dovedeš?
Ne. Ne, ne.
U redu, dobro.
Ne dovodi ga. Nemoj ni ti da dođeš.
Nemoj da se zabaviš. U redu je.
U redu, možda sam se malo uplašio
da dovedem oca u letnjikovac, gde bi me gledao kako igram tenis,
vozim se u kolicima za golf, i dremam.
Ali takođe znam da mi tvrdoglavi gad neće dati prsten ako se ne okupimo svi zajedno.
U redu. Pobedila si. Pitaću ga.
Nemoj da se previše nadaš.
Taj tip je tradicionalista. Sumnjam da će i pristati.
Da, jebote. Dolazim. -Ne, čekaj malo. Ozbiljno?
Naravno da ću doći. Šta bismo inače radili?
Ceo vikend bi proveli sami u kući
paleći prskalice i jedući hot-dog? Da, dolazim.
To si isto pričao i kad si me nagovarao da ne idem.
Šta da ti kažem. Malo me ponesu reči. Znaš me.
Ako ćemo ovo da uradimo, tata, moraćeš da se pristojno ponašaš.
Kako to misliš? -Oni su uštogljeni, konzervativni, nisu navikli... -Čekaj malo.
Dakle, sin će reći ocu kako da se ponaša? Čuješ li ti ovo?
Samo zapamti da je cilj da upoznaš porodicu,
da bi dobio prsten i zaprosio Eli.
Nije na tebi da proveravaš cenu njihovih starinskih stolova za kafu.
Ma daj, bre! Koliko bi fensi stočić za kafu mogao da košta?
Ne znam, tata. -Zezam te. Gde ti je smisao za humor?
Sve što tražim je da malo oladiš sa ovim.... -Šta je ovo?
Pogledajte ga. Da oladim sa tim. Znate li zbog čega je zabrinut?
Zabrinut je da će zbog oca imigranta izgledati kao kriminalac.
Da ti kažem nešto. Ne sećaš se ovoga zato što sam ja tvoj tata
ali mnogo ljudi misli da sam prilično šarmantan, tako je.
Jel tako, dame? -Tako je. -A oni uštogljeni
su imali reč za mene... -Glasan, odvratan, previše se parfemiše.
Ne, ne. "Osvežavajuć."
"Osvežavajuć je. Tako je originalan." Sve vreme tako pričaju.
Kažem ti da će me Elini roditelji zavoleti.
Ne znam za tebe, ali mene će obožavati.
Dame, sredite vaše frizure do četvrtka jer porodica Maniskalko ide na odmor.
On je zabrinut. Ovaj klinac je zabrinut. Ja nisam.
Šta to radiš, dođavola? Ne smeš tu da pušiš. -Šta? Napolju sam.
Pored aviona! -Izvinite. -U redu je.
Dođavola. Ne mogu ni cigaru da popušim.
Imam dobre vesti. Nabavio sam nam luksuzni sedan po ceni za mali.
Lepo, ali me zanima za koliko para si mogao da dobiješ kompakt (mali auto).
Platio sam cenu za kompakt, a dobio luksuzni na račun kuće!
Hej! -Lepo!
Dušo, torbe. -Za koliko stižemo tamo? -Za otprilike tri sata.
Ljudi, jel vam treba prevoz?
O, Bože. Laki!
O, ne.
Jel to bivši dečko? -Još gore. Brat.
Dok sam napravio napredak sa Elinim roditeljima,
to me još uvek čekalo sa starijim bratom.
Zvao se Vilijam Lav Kolins XIII.
Tako da su ga svi zvali "Laki" (Srećko).
I upravo je to i bio.
Nakon diplomiranja na Prinstonu, kada si mogao da podmitiš svoje dete da ide na koledž,
Laki se spremao da preuzme lanac hotela dok je radio kao "saradnik za vezu sa klijentima".
Gospodo! Ko je spreman da ide u lov na ugrožene vrste?
Šalim se. Ako niste raspoloženi, mogu nešto da smislim.
To je značilo putovanja po svetu i zabavljanje bogatih klijenata
sa svim hobijima bogate dece koje je imao vremena da savlada.
Na primer skijanje... -Snoubording je sranje!
...i jedrenje. Svi sportovi u kantri klubu.
Izgleda da moram da promenim cipele, jer sam na plesnom podijumu. Šta!
Ali mislim da je bio najbolji kao kreten.
Tu si. Vidim da se i dalje jebeš sa sobarom. -Laki, ne! -Samo se šalim, brancinu.
Kako si? -Šta ima, Lak? -Ništa posebno.
Ti mora da si Sebastijanov brat. -Ne, ja sam njegov otac. Kako si?
Nema šanse! Ozbiljno? Ludilo. Ne mogu da procenim godine nikome ko je stariji od 40.
Nego, daću vam neke besplatne uzorke.
Investirao sam u novu kremu protiv starenja kože za muškarce
a očigledno sam i klijent. -Kakav tip.
Jeste li spremni za poletanje? Idemo! -Vreme je za vožnju helikopterom.
Eli, mislim da ovo nije dobra ideja. -Imamo slobodan auto.
Momci, ma dajte! Stići ćemo helikopterom za 20 minuta, a pogled je magičan.
Da li se slažete? Hajde da se zabavimo!
Laki, možeš da poletiš. -Primljeno, Rodžere.
Čovek se zove Rodžer. Družimo se. Ima super zgodnu ženu.
Ako pogledate sa vaše leve strane, videćete prelepu reku Rounok.
Dušo, vidi.
Salvo, lepo je, zar ne? -Da, lepo je. Podseća me na Vijetnam.
Jesi li dobro? -Dobro sam.
Izvini. Shvatam.
Često pravim akrobacije. -Šali se. -Da, da.
Ne radi klima. -Radi, radi. U redu je. Još samo par minuta.
Malo je toplo, tata. -Sine... Mislim da imamo problem.
Šta? -Imamo problem. -O, Bože, dušo!
Ne mogu da dišem. -Zagrizi limun.
Pomaže kod mučnine. -Neću da grizem ceo limun. -Iseći ću ga. Ne brini.
Iseći ću ga na komade. Sačekaj. Imam nož.
Ima nož. Bože. Ima nož. -Sečem limun.
Dušo, posisaj ga. -Posisaj ga. -Samo ga posisaj.
Samo ga posisaj! Sisaj, sisaj!
Zvuči kao moja subota uveče. -Sisaj! -Druže, ne povraćaj u moju pticu.
Neće da povraća. Samo udahni kroz nos, a izdahni kroz usta. -Sisaj.
Samo mi je gore. -Sisaj! -Samo sisaj!
Sisaj limun! -Polako, dete.
Mislim da treba da se vratimo. Preplašen je. -Još samo 19 minuta.
Zar ne možeš da izdržiš 19... -Smrdi! -Spusti ga. -Otvori prozore! Umreću!
Uperi klimu ovde. -Kako si tako miran? -Primljeno, vraćamo se. -Umirem!
Spusti ga!
Znao sam da je trebalo da ga nateram da se pridruži vojsci.
Da, da. Smejte se. Smejte se, ljudi.
Samo sam srećan što sam na tlu.
U redu, gospodo. Dobrodošli u Vajt Ouk.
Vau! -Zar ne? -Čoveče.
Ono je teren za golf. Tamo dole su teniski tereni.
Dušo, pogledaj tamo. To je kućica mog detinjstva.
Išli smo tamo kad god mi je trebalo da pobegnem od porodice.
U suštini, sve vreme. -Voleo bih da sam i ja imao jednu.
O, pogledajte! Bože! Narednik Feders i njegova porodica!
Šta je ovo? -O, Bože!
Šta to radiš? -Šta ima, momci? -Da li je ovo bezbedno? -Ne, ona je luda.
Šta je ovo? Šta radiš? Budi pažljiva.
Vrati se u auto! Poješće te živu!
O, Bože! Zar nisu sjajni? -Da, da. -Tako su lepi!
Koliko inače košta paun? -Ne odgovaraj na to, El.
Nisam znao da ima paunova u Virdžiniji.
Moj deda je davno doneo dva, ali im se nije svidelo da budu u kavezu,
pa je odlučio da ih pusti na slobodu. I sada su postali
zvanične maskote našeg kluba. -U mom kraju donose nesreću.
Samo se razmeću, ako mene pitaš. Ne volim ih.
Imaju sreće što su rođeni takvi. Mogli su da se rode kao pile, ili golub.
Samo zato što imaju otmeno perje, odjednom dobijaju više poštovanja.
U redu, momci.
Stigli smo. Dobrodošli u našu kuću.
Vidi ovo! Da li se šališ?
Koliko košta ovakva kuća? -Dovoljno ako je cena prava!
On je Bob Barker (TV voditelj) sa zadnjeg sedišta.
Moja mala mazuljica! -Zdravo!
Zdravo. -Devojčice moja. Kakva lepotica! -Eli-Beli!
Kada se setim ovoga, moj otac mora da je bio preneražen.
Ovi vole da se grle, a? -To se zove ljubav i privrženost, tata.
Za razliku od tebe, kad si me video u porodilištu i rukovao se sa mnom.
Šta je drugo trebalo da uradim? Tek smo se upoznali.
Hajde. Želim da upoznate Sebastijanovog oca.
Zdravo, Sebastijane. -Zdravo. -Drago mi je.
Zadovoljstvo mi je. Dobrodošli. -Sebastijane, tako mi je drago.
Ti mora da si šarmantni Salvo.
Tako je lepo što sam te konačno lično upoznao, Tiger.
Baš sam te prošle nedelje gledao na TV-u.
Na CNN-u ili na Foksu?
Ne, gledao sam tvoju plavu kosu, koja izgleda kao da je isklesana.
Želim da ubacim svoj alat u nju. -Tata, šta to radiš?
Izvini, mislim, to je... -Udarićeš je. -Salvo, čuo sam da si sjajan frizer.
Reci mi, da li misliš da sam suviše star za jež frizuru?
"Jež frizura"? Ta vam je dobra, gospodine! Sjajna šala!
Odoh na partiju golfa. -Zabavi se! -Vidimo se!
Uđite unutra, pa ćemo vas provesti po kući.
Ne brinite za torbe. Vendel će se pobrinuti za njih.
Mama... -Prilično veliki pas. -To je Djuk (vojvoda).
Nismo previše grubi sa njim, jer se plašimo se da će nas ubiti.
Tako je velik! -Tata! -Ovo je naša kuća. Vau! -Da.
Neverovatna je. -Tako je velika. -Ovo je naš najmlađi sin, Dag.
Vežba sa njegovim zvučnim posudama.
Stvarno? Zvučna posuda? Šta je to? -Zvučna posuda je u stvari instrument.
Oslobađa vibraciju koja ublažava stres i dovodi do opuštanja.
Uči da bude iscelitelj. Tako smo ponosni na njega.
Baš si glasan, tata. -Izvini. -Izvini.
Zatvoriću... Igraj se, dečko, igraj se.
Igraj se da bi umirio divlju zver u sebi. -Ne moraš da ih zatvaraš.
Vau! Ova kuća je sjajna! Vidi ti ovo! -To nije ništa, treba da vidiš kuću u Aspenu.
Ma to je samo, znaš...
Sviđa mi se ovaj stočić.
O, Sebastijane!
Dobar ukus!
Prvi rudnik uglja u zemlji bio je skroz dole niz put,
a ovaj komad je napravljen od drveta od originalnih kolica za rudnik.
Odiše istorijom. -Odiše.
Svaka čast, da ovako upotrebiš staro drvo. Ovaj momak me stalno napada
zbog toga što kupim smeće i ostavljam ga u kući. -Smeće?
Ludo je šta sve ljudi bacaju u današnje vreme. Sigurno je bolje platiti za to, zar ne?
Tako da ga uzimam. -Da, to je skroz tačno.
Zapravo, ovo smo ipak platili.
Mnogo je koštao, ali je bar suviše raskliman da se stavi piće na njega.
To je najgore u svemu. -Ne, želeli smo nešto što odgovara umetničkoj sobi.
Svaka čast, što si okačio umetnička dela svoje dece.
Ne, ovo je original Bake Mozis (slikarka)...
Možeš li da veruješ? -Izvini. -Našao sam ih... - Izvini.
Nisam hteo da uvredim tvoju baku i pokažem nepoštovanje. Nisam imao pojma.
Šta joj se desilo? Da li je bila malo... -O, Bože.
Ko je gladan? -Ja sam. -Ja, ja, ja!
Idemo dole do "Kolibe". -Salvo, svideće ti se. -Kakva sjajna ideja!
To sam ja.
Ovaj klub je ogroman, Bile.
Kako si ga opisao, očekivao sam mesto gde služe grilovani sir kroz mali prozor.
Pretpostavljam da su ga sredili tokom godina.
Ali za nas će uvek biti "Koliba".
Ovo mesto su izgradili robovi. -Daglase.
Šta, sad ne smem da govorim istinu?
Kako da se suočimo sa našim problemima, ako ne pričamo o tome, tata?
Ne, istina je. Istina je. Deo istorije ovde je brutalan.
Nezamisliv.
Nije na meniju, ali možete naručiti sendvič sa jastogom.
Ne mogu ni devojku da dovedem jer me je sramota.
Ona je Afrikanka. -Ona ti šalje mejlove iz Afrike,
a ti njoj šalješ novac.
Tek treba da utvrdimo da li ti je devojka ili prijatelj.
Čuvaj me od negativne energije.
Zdravo svima. Dobrodošli u Vajt Ouk. Čime mogu da vas ponudim? -Bez hleba, molim.
Da li imate one krekere sa semenkama? -Naravno. -Glorija, imate li kombuhu?
Mogu da proverim. -Da li je još neko želi?
Otkad pijem kombuhu, imam regularnu stolicu. -U redu.
Nemam nikakvih problema. -Zapamti Daglase,
ne pričamo o našem varenju za stolom.
Pre nego što sam počeo da pijem kombuhu, moj izmet je izgledao kao
pocepani mali komadić papira, a od kad je pijem,
izgleda kao dugi, mekani panj. -U redu, hvala na informaciji.
Šta ćeš ti, Sebastijane?
Samo Kob salatu. -Dobar izbor.
Šta si ti, jedna od mojih sestara? Samo ćeš to da uzmeš?
Nećeš da uzmeš predjelo? -Samo ću se držati sredine menija.
U redu, kako želite. Salvo, šta ćete vi?
Glorija, ja ću sendvič sa slaninom paradajzom i lukom. Koliko to košta?
Mi ne...
Salvo, ovo možda zvuči glupo, ali mi ne pričamo o cenama,
jer su one samo dosadan podsetnik o novcu.
Znači, sve je besplatno?
Ne, nije besplatno. Voleo bih da jeste. -Ništa nije besplatno.
Pa, šta oni rade? Izmisle cenu, ili... -Tata...
Sine, razgovaram sa Bilom. Jesi li ti Bil? Zdravo, Bile.
U redu je. Sve ima utvrđenu cenu.
Oni to saberu na kraju nedelje, stave na moj račun, i to je sređeno.
Razumem. Glorija, voleo bih da popričam sa nekim ko zna cene.
Salvo, molim te. Biće nam zadovoljstvo da te počastimo.
Sviđa mi se to, i hvala ti, Tiger. Ali mislim da si nam već previše učinila.
Primili ste nas u vaš dom,
to je već dovoljno. Želimo da barem platimo obrok.
To nije toliko važno. -Znam da nije. Ne preuveličavaj. U redu je. Ne brini.
Glorija, učini mi uslugi i saznaj koliko košta ovo moje.
Šta ćeš beše ti? -Samo Kob salatu.
Kob salatu. -Mi ćemo da platimo. -Biće mnogo lakše ako ih pustiš da plate.
Ne mogu. -Tata, neka plate.
Pusti nas da platimo. -Ne mogu. -Tako je lako...
Ne znam zbog čega si toliko ljut.
Ja sam zaposlen. Volim da platim ono što je moje.
Ne želim nikome ništa da dugujem. -Ljut sam jer je trebalo
da upoznaš Elinu porodicu. Umesto toga si napravio scenu.
Pa šta? Koga je briga? Ti ljudi su čudni. -To ti misliš.
Jesu čudni. Da li se šališ? Ne žele da razmišljaju o novcu.
U mom kraju, to se zove umiranje. -To je... drugačiji život.
Ali ipak moraš da se potrudiš. -Da se potrudim.
Nisam pametan, Sebastijane. Ne znam kako ćeš se uklopiti.
Nije normalno. Tvoja majka i ja te nismo odgajali na ovaj način, tako da...
Da, ti si me vaspitao da se oženim Italijankom koja viče kada je srećna,
i pušta dlake na čudnim mestima.
Pa šta? To je prava žena. Tvoja majka je bila prava žena,
koja je stavljala pravu hranu na sto, a ne neko ko odbija da jede hleb.
Moram da priznam da su krekeri bili grozni. -Kao da jedeš seme za ptice.
Nisam znao da li da ih jedem rukama ili da samo šetam okolo i...
Tačno, i primećuješ kako pokušavaju da umanje značaj koliko je to fensi?
O, da. -Izvinite. Gledam ovo. Imam oči i vidim. Alo.
Šetaju okolo i govore: "O, da. Kuća ima pet hiljada kvadrata
i 13 spavaćih soba, ali nam se sviđa, jer je prijatna".
A onda sa nameštajem rade suprotno. Zvuče važnije nego što zaista jeste.
To nije samo obična stolica. Priča mora da ima pozadinu.
Ma da. "Ovde je sedeo Tomas Džeferson
kada je potpisao sporazum o... Koga je, dođavola, briga?"
"To je toalet gde je Ejb Linkoln kenjao.
Tamo je postavljena ploča." -Imaju li tamo mesta i za njegov šešir?
Ne znam da li sam u kući ili muzeju.
Šta ima novo u Čikagu? Kako napreduje prodaja slika?
Pa... -Da? -Super. -Da.
Svi moji komadi sa poslednje izložbe su rasprodati na otvaranju.
To je neverovatno! -Time se treba pohvaliti.
Sada kad imaš sve te kontakte, mogla bi da radiš sa bilo kog mesta.
Mama... -Jel tako, dušo? -Prestani, ne.
Sebastijan i ja volimo da živimo u Čikagu.
Ali nedostaješ nam u Vašingtonu. -Zaista nam nedostaješ.
Nije tako zabavno ljubiti ove obraze na Fejstajmu.
Bože. Hoću i ja da je poljubim. Gde je moj obraz?
Izvinite.
Ne biste trebali da pričate tokom zvučne kupke.
Naravno. Izvini, Dagi. -Izvini. -Ovo je predivno.
Molim te, nastavi da nas kupaš zvukom. -Da. -Kreni sa svojim... da.
Tata, slušaj. Ovde smo jer želim da oženim Eli.
Zato nije bitno kako se slažemo sa tim ljudima. Ja se slažem sa njom.
Pa te zato molim da daš sutra šansu tim ljudima.
Razumem. Nema problema.
Jer na kraju krajeva, sine, to je tvoj život.
Da se naparfemišemo pred spavanje? -Da.
Vidi ovo. Pink čaršavi. -Šta?
Pa, mi smo u kućici za decu.
Mama, tata, voleo bih da živim blizu vas, znate to.
I? -Ali...
Sebastijan ima svog tatu i odličan posao. -Da, radi za proklete Hiltonove.
Tako dobar posao. Da li i dalje moraš da imaš herpes da bi tamo radio?
Poenta je... -Hvala ti za ovo. -...da on to voli,
i ne mogu samo da ga pitam da da otkaz.
Naravno, ali ta kuća u kojoj živite je skučena. -Mi kažemo "skromna".
Ne idete na odmor. -Zato što radimo.
I sva ta kolonjska voda? Helikopter mi zaudara na prodavnicu cipela.
Bože! Mrzim kad se udružite protiv mene.
Nije pošteno! I hteli to ili ne: mama, tata, i Laki,
Sebastijan i ja smo veoma srećni zajedno, i ostajemo u Čikagu.
Žao mi je, Dagi. -Ovako ne mogu da otvorim čakre. Idem da zovem svoju devojku.
O, ne! -U redu je.
Sranje! Bitkoin je pao.
Vidi nas. Idemo ovuda kao gosti, a ne kao čistači.
Da. Samo se nadam da ništa nije ukradeno ovog vikenda,
jer ovi ljudi vole da krive imigrante.
Vidi ovu. Šta radi? Nosi opremu za teretanu kući?
Dobro jutro! -Zdravo. -Divan dan, zar ne? -Da. -Divan, da.
Mora da me zezaš. Šta je, dođavola, njen problem?
"Divan dan." Ma daj, molim te. -Ona je srećna, tata.
Verovatno je imala oca koji je puštao da spava i posle 5:45.
Stalno razmišljam koliko posla propuštam.
Do sada sam mogao da ofarbam 4 mušterije i uradim trajnu. I platim 2 računa za struju. Dva.
Dobro jutro. -Zdravo.
"Dobro jutro." Ma daj. Šta pričaš? Ona je u bade mantilu. Ne mogu da verujem.
Zar ovi ljudi nemaju posao? -Praznični je vikend.
Plus, dobili su svoj novac sa berze.
Ne teglu majoneza zakopanu u svom dvorištu.
Samo se opusti. Hajde, tata. Dan je divan!
Tamo-vamo, tamo-vamo. Ti igraš ovu igru? Ma daj.
Oprema? Žene mrdaju svojim guzicama da ih svi vide?
I kada udaraju lopticu, zvuči kao da imaju orgazam. Samo udaraju lopticu.
Jedini razlog što sam pristao da igram je
da bi se ti družio sa Bilom.
Opusti se i uradi ono zbog čega smo došli. -Opušten sam.
Vidi, obuo sam sandale. Opušten sam.
Izgledaš kao tip ko je ubio psa Džona Vika. -Ne znam ko je to.
Eli mi reče da si odličan igrač. -Da, uzeo sam nekoliko časova.
Pa, spremi se da doprineseš.
Volim svoju porodicu svuda, osim na teniskom terenu.
Da se pozdravimo! -Bože, baš je nelagodno.
Krećemo. Mama, jesi li spremna?
Vreme je za tenis, dušo!
Bile... -Da? -Koliko dugo si u poslu sa hotelima?
Pa, 50 godina. Dugo vremena. Ceo moj život. Da.
Pretpostavljam da ti je onda to prilično uzbudljivo.
Obožavam to. Hoteli su mi u krvi.
Baš kao što je tebi kosa u krvi. Zar ne? Mislim...
Hej, brancine. Nadam se da si navukao rukavice za rernu.
Jer kreće vrućina.
O, Bože! -Izvinjavam se. -Šta je to, dođavola, bilo Sebastijane?
Elie mi je rekla da si igrao. -Izvini.
Nije bilo lako. Izbačen sam sa Harvarda jer sam svirao saksofon. Duga priča.
Moj otac se naljutio. Rekao je: "To je to. Od sada se sam snalazi".
Dao mi je jedan hotel. Jedan. -Vau. -Da. -Impresivno.
Meni je moj otac dao mazgu. Narednog dana je uginula.
Stavi makarone u lonac i kuvaj ih.
Šta je to, Dag? -Bojanka za odrasle.
Hoćeš da napraviš pauzu da uzmeš vodu ili neke časove tenisa?
Šta se dešava? Ti voliš tenis, a uopšte se i ne trudiš.
To je samo igra. -Dobro...
U redu. Barem skini tu glupu trenerku. -Neću, hladno je.
Ostavi je. -Mora da se žešće znojiš. -Ne, hladno mi je.
Nije ti hladno. Čekaj malo. Jel te sramota da igraš jer te tvoj otac gleda?
On baš i nije veliki fan ovakvih sportova.
A ne želim da mu objašnjavam da plaćam tipa da me nauči kako da igram.
Trebalo bi da znaš da ni moja majka ne voli da gubi.
Da.
Slušaj, bar je prestala da me udara grudima.
Jedine grudi koje želim da osetim u ovoj porodici su tvoje.
Ne ako izgubiš.
Sebastijane, da li ti je Eli ikada pričala o momku s kojim je izlazila
tokom njenog semestra u Škotskoj?
Je li to jebeni Endi Mari?
Nikada nisam izgubila meč sa njim u mom timu.
Pitam se kakve su mu namere. -Znaš šta? Igraću svojom slabijom rukom.
Zato ćete vi kao imati šansu.
Je li to u redu, mama?
Do tada, moja noćna mora je bila da moj otac vidi kako uživam u životu.
Dakle, slično kao i kik servis koji sam naučio od Šveđanina Johanesa,
ovo je bila tačka bez povratka.
O, ne.
Vidiš li ovo?
Užas! -Miran sam! Serviraj!
Ovo igra može brzo da se nauči?
Ne na ovom nivou.
Svaka čast. Sebastijan zna da igra.
Mora da si veoma ponosan.
Laki! Jesi li dobro? -Ne, nisam dobro.
Žao mi je, Lak. -U redu je, Sebastijane.
Sigurana sam da nije bilo namerno. -O, Bože.
Brzo, Bile! Ponesi malu čašu ledene vode za njegove testise.
Evo. -Šta je ovo? -Reagujem mnogo pre tebe, dušo.
Evo ledenog čaja, pomoći će ti. -Polako, sine. Lagano.
Fino je i hladno. -Rashladićemo moje buduće unuke. -Prestanite!
Ne, ne. -Hoćeš da stisnem jedan, dušo, da osetim kako ti je? -Uzmi ovo.
Ne diraj me. -U redu.
Gde si naučio da tako igraš tenis? -Uzeo sam nekoliko časova zbog Eli.
Nije tako važno. -Koliko je koštalo?
Za svu decu imigrante koji gledaju: Kada dobijete to pitanje,
uvek recite najnižu cenu.
40 dolara. -40? Platio si koliko košta sušenje duge kose
da bi te neko naučio da igraš? Šta da kažem na to?
Zamislite kako bi reagovao da sam mu rekao da je prava cena 80.
Uskoro ćeš početi da mi daješ ptičje krekere.
Sine, posluži me sa ptičjim krekerima. Hajde.
To je hobi, tata. Mnogi ljudi imaju hobi.
Prestani da se ponašaš kao da se pridružujem sekti. -Pa, i jeste sekta.
Samo što se umesto kole, služi šampanjac.
Dobrodošli na S.S. Kolins.
Zabavna činjenica. Osvojio sam ovaj brod,
igrajući bekgemon sa ser Ričardom Brensonom.
Tako da je za nas svako putovanje devičansko. ("Virgin" - Devica - firma Ričarda Brensona)
Ta ti je dobra. -Hvala.
Bil i ja smo razgovarali, i hteli smo da čekamo vikend da uradimo ovo,
ali smo previše uzbuđeni.
U redu. Sebastijane, kao dugogodišnji hotelijer,
i otac najlepše devojke na svetu,
moram da kažem da me ubija... -Ubija nas. -Ubija nas. -Da.
Ubija nas što radiš za našeg najvećeg konkurenta.
Tako da... -Nastavi. -Hoću li? -Da.
Odmah? -Molim te. -Dobro. -Tata, o čemu se radi?
U ime lanca hotela Kolins, voleo bih da nam se pridružiš,
i postaneš novo lice najluksuznijeg hotela sa pet zvezdica... bubnjevi.
Hotel Barimur. Da. Ne šalim se.
Šta? Da li se šališ? -Ne šalim se. Veoma sam ozbiljan.
To je tvoja najbitnija imovina. Najprestižniji hotel u Vašingtonu.
I bolje da jeste. Upravo smo potrošili 240 miliona dolara za obnovu.
Tata, mislio sam da taj posao čuvaš za mene.
Redovno testiramo ljude na drogu. -A, dobro onda.
Mama, tata, ovo je tako velikodušno.
Ne bismo ovo uradili da ne mislimo da je savršen za ovaj posao.
Hajde, idemo po još malo šampanjca.
Hajde da pogledamo. -Mislim, šta? -Ne mogu da verujem.
Bićeš novi upravnik. Izgrađen je 1896.
Kompletno je obnovljen, od zvonca do kvaka.
Pogledaj.
Dag, šta to radiš?
Samo puštam da krv teče.
Lice ti je malo crveno. -Da, ja... Vrti mi se u glavi.
Da, i meni.
To je sala za sastanke "Džeki Onazis".
Nikada nije bila tamo, ali bismo voleli da jeste.
Ova slika u holu izgleda... -Da, to je umetnost. Imamo... da.
Ova slika u sali za sastanke. Prepoznajem taj zalazak sunca.
Čekaj malo. Kupili ste Eline slike?
Da li ona zna? -Kupili smo nekoliko
preko ovog dizajnera koga poznajemo, nije mnogo bitno.
Mi podržavamo snove naše bebe.
Hajde da zatvorimo ovo.
Malo šampanjca. -Popiću ga.
Izvini, tata.
Dakle, šta misliš?
Bile, to je veoma velikodušna ponuda, ali Sebastijan mora da razmisli.
Jel tako? -Da. Apsolutno, tata.
Naravno. Ovo je velika stvar za svakoga, pa te molim da ne žuriš.
Porazgovarajte. -Da, i onda nam reci kada da pošaljemo kamione za selidbu.
Tata.
Ovo je mnogo dobro! Mnogo dobro!
Kao mogući član naše porodične kompanije,
šta kažeš da proslavimo malo koristeći mlaz za dizanje?
Zvuči sjajno, čoveče. Računajte na mene. Šta je to mlaz za dizanje?
Ovo je neverovatno, Laki! -Tako je! Vidi ti njega.
Dušo, dobro ti ide! -Osećam se kao da letim!
Pomeraj telo! -Ja se smejem. Ovo je pravi osmeh.
Salvo, hoćeš li da navučeš kupaće gaće? Imamo kadu za hidromasažu.
Nema potrebe. Pokušavam da ga gledam. Da se uverim da je dobro.
Samo sam htela da ti se zahvalim što paziš na Eli u Čikagu.
Srećni smo što je upoznala tvog sina. -Pa, on je dobro dete. Hvala.
Ja sam svetski kralj! -Uvek pravi budalu od sebe.
Znam da ste bliski, pa ako dođu u Vašington,
obećavam da ćemo se brinuti o njemu. -Iskreno, ne bih se previše nadao.
Ne mogu da zamislim da Sebastijan ikada napusti Čikago ili mene.
Jer sam ja jedina porodica koju ima.
Ja sam to isto pričala za Eli.
Hej, tata! Pogledaj! Mogu da zaronim!
Pogledaj. Veoma je jak. Prilično je dobar.
Tata! -Da, to je pokupio od mene.
Vidi ovo!
O, moj Bože! -Sranje!
Sebastijane, tvoj kupaći. -To je Versaće. Jel ti se sviđa?
Ne, moronu! Gaće su ti spuštene! -Pogledaj dole! -O, Bože!
Hej, Buba Gamp! Simpatičan račić!
Ne mogu da ga uhvatim.
Jesi li dobro, čoveče?
Koj ti je đavo? Podigni gaće!
Ne mogu da ih dohvatim. Šta da radim, dođavola?
Sine, tvoje jedro je na pola koplja. -Bogami, nije na pola koplja.
O, ne!
Sebastijane! Ne, ne. Ne!
Ostani dole! Ne, ne. Ostani dole. -Ne!
U redu. Bože! -To nije prikladno. -Muka mi je.
Dušo, moja mama ne može da se pravi da to nije videla.
Hej, brancine! Pozdravi TikTok.
Tata, šta to radiš? -Pakujem se. Vraćam se u Čikago sutra ujutru.
Jesi li ti normalan? Ne idemo. Još mi nisi dao ni prsten.
Veruj mi. Od onoga što sam danas video, nema oporavka.
Prestani da dramiš. Bilo je to izdaleka. Niko nije video mnogo.
Da, to je sigurno. Nisam te video golog još od porodilišta. Da li je moguće
da ti piša od tada nije porasla?
Ostavi taj kofer. -Ne, odvešću te kući,
namestiću ti neke Italijanke, i pomoći da počneš ispočetka.
Čak imam i lepu novu frizuru za tebe.
Tata, ja sam zaljubljen u Eli. To se nije promenilo
zbog toga što sam slučajno pokazao moja jaja celom svetu.
Jel ste to planirali za sutra?
Sine, prestani da se pretvaraš da se uklapaš sa njima, jer se ne uklapaš.
Ne pretvaram se. -Šališ se? Svaki put kad si sa njima, praviš budalu od sebe.
Zato što si me vaspitao da se plašim da pokušam bilo šta novo.
Bože. Tata, plašio sam se da te dovedem ovde.
Jer sam znao da ćeš samo sedeti i osuđivati me u svojoj crnoj košulji,
sa torbicom sa rajferšlusom, i nadrkanom facom.
Hej, nemam nadrkanu facu. -Izgledamo groteskno.
Ti izgledaš kao da ćeš ubiti ceo komšiluk.
Znaš šta je tvoj problem?
Tako si negativan, ne dozvoljavaš sebi da uživaš u bilo čemu,
pa misliš da ni ja ne treba.
Tata, Eli je moja budućnost. Ostaću otvoren za sve mogućnosti.
Ej. Kako to misliš, sve? Čak i za ponudu za posao? -Možda.
Prilično je dobra.
Neverovatno. Neverovatno.
Prvo sam izgubio tvoju majku.
Sada i ti želiš da odeš. -Ne ostavljam te, tata.
Eli je nešto najbolje što mi se ikada dogodilo.
I kada se oženim, ne ako,
njena porodica će zauzeti važno mesto u mom životu.
Želim da i ti budeš deo mog života.
Ali ako će to da se desi, moraš malo da se potrudiš.
Želim da vidim onog Salva u salonu koji svi vole.
A ako ne bude tako, nemam izbora, osim da te ostavim.
Kako možeš to da kažeš?
Kako možeš to da kažeš svom ocu?
Ne poštuješ svoju porodicu.
Dovoljno je poštujem da znam da u krevet možemo da odemo ljuti,
ali ne smrdljivi. Hajde.
Hajde da odradimo naše noćno šprickanje.
Nedostaješ mi, i voleo bih da si ovde iz toliko razloga.
Toliko razloga, samo...
Kao prvo, samo mi reci. Jesam li seronja?
Da li zaista radimo pravu stvar za našeg sina?
Samo mi daj neki znak, bilo šta.
Molim te. Samo mi reci šta misliš.
Ja... Samo mi daj neki znak, dušo.
Volim te.
Zdravo, Dag.
Zdravo. -Šta radiš? -Samo sam svirao serenade paunovima.
Da li bi možda želeo da radiš seansu isceljenja sa mnom?
Seansu isceljenja? -Biće veoma korisno za tebe.
To je lepa ponuda, ali nisam siguran da li uopšte znam o čemu pričaš.
Samo zatvori oči
i onda se fokusiraj na disanje. U nosu.
Iz nosa.
I ako možeš,
pokušaj da se povežeš sa malim Salvom,
koji se plašio kad je bio mlad.
Ne znam više ni gde je. To je bilo tako davno.
Znaš, u drugom životu.
Pusti me da ti pomognem da ga nađeš.
Samo zadrži dah.
Ozdravi, mali Salvo. -U redu, osećam se bolje.
Stvarno? -Aha. Da. Hvala. -U redu.
Idem na spavanje. -Dobro. -Hvala. -Laku noć. -Laku noć, Dag.
Drago mi je da sam pomogao. -Hvala. Baš si mi pomogao.
Jučerašnji dan je bio za žaljenje.
Vikao sam na oca i pokazao jaja mojoj budućoj tazbini.
Ali ko zna? Možda su sve zaboravili?
Evo i sjajnog plivača.
Jesi li sinoć video pun mesec? Pričam o tvojoj guzici.
Ignoriši ga. -Njegovi guzovi su pun mesec. -Da, razumem.
Kako si, mališa? -Dobro sam. -Jesi li video mog tatu? -Da.
Napolju je i šeta sa Eli, Dagom i Tiger. -Šeta? -Da, on je...
Evo. Mi o vuku... -Pa sam mu rekao...
Zašto da ti kupim skejtbord, kad mogu da ti ga napravim?
Presveta Bogorodice.
Pospanko, upravo sam im pričao kako sam ti poklonio skejt za Božić. Sećaš se?
Sećam se, da. A kad si ti ustao?
Ustao sam rano. Nisam hteo da te budim, pa sam se iskrao, oprao veš, gledao TV,
popravio jednu od njihovih zastava, rearanžirao stalak za začine.
Kada je svanulo, počeo sam da pravim doručak.
Onda sam otišao u šetnju da upoznam porodicu.
Dobri ljudi, ovi Kolinsovi. Dobri ljudi. Čak i komunjara.
Ja sam socijalista. -Šta god, Če Gevara.
O, to je smešno.
Dođi ovamo.
Šta se, dođavola, dešava? -Kako to misliš?
Radim ono što si tražio od mene. Trudim se, kao što si tražio.
U redu. Cenim to. Ali Isuse, kratke pantalone.
Da. Pa šta? -Nikada pre nisam video tvoje noge. -Da, nisi.
Tako je. Nisu tako loše. -Izgledaju kao štapići pereca u čarapama.
Ne krivi mene. To je ono što su mi ovi ljudi dali.
Šta da ti kažem? Želim i ja da se zabavljam.
Osećam se odlično, i jedva čekam
da vidim šta univerzum sugeriše nakon što sam otvorio oči.
Zajedno smo uradili seansu isceljenja.
Da. Mali Salvo se više ne plaši. -Mali Salvo? -Da.
Nadam se da su svi spremni za Dan porodične zabave.
Ja jesam. -Šta je Dan porodične zabave?
Šta? -Jesi li glup? Sve što treba da znaš je u nazivu. -Da! -Da!
Dobro. -Živeli! -Živeli!
To je velika 4. julska tradicija. Štafete, kroketi, farbanje lica,
i takmičenje u jedenju hot-doga. -Jako je zabavno.
Znam da sam pitao čoveka da se potrudi, ali ovo je bilo ludo.
Osećao sam se kao da sam stvorio čudovište.
Umesto da izgleda zastrašujuće,
smejao se, igrao je igrice, i oblačio se u američku zastavu.
To!
Maniskalkovi.
Šta ti to smeraš? -Ništa. Srećan sam.
Ja sam sa svojom porodicom.
Recite: "Vatromet." -Vatromet. -Ptičica... vatromet.
To je kao boćanje sa palicama.
U redu. Hoćete li da pogledate?
Lepo. -Jel da?
I pobednik ovogodišnjeg 4.-julskog takmičenja u jedenju hot-dogova je
Salvo Maniskulo!
Moj otac se lepo zabavljao,
i odjednom sam ja bio taj kome je bilo neprijatno.
Želeo sam da se potrudi, a ne da se u potpunosti promeni.
Evo ga. MVP. Šta radiš? Gledaš svoj trofej?
Upravo sam shvatio kako ovi ljudi ostaju tako bogati.
Sve rade jeftino. Čuješ ovo? Plastika.
Samo uživaj, molim te.
Odrao si danas neke guzice tamo,
i mislim da ovim ljudima počinješ da se sviđaš. -Ma daj. Samo su ljubazni.
Ozbiljan sam. Bil sad ima svoj omiljeni parfem.
Jel da? Koju marku? -Neće da otkrije.
Neće da otkrije? -Da. -Salvo. -Hoću to da pomirišem.
O, Bože. Svuda sam te tražila.
Moja mama je pozvana da za dva sata dođe na MSNBC (TV kanal).
To je sjajno. -Da. -Bilo bi, ali je Tajler u Sedoni,
i nemam nikoga da mi sredi frizuru.
Pa smo mislili da bi ti možda mogao da joj pomogneš.
To je kao da pitate Van Goga da nacrta smajlija.
To! -Sjajno!
Lagao bih te kad bih ti rekao da nisam gledao tvoju sjajnu grivu ceo vikend.
Lepo je što konačno mogu da ti sredim frizuru.
Veoma sam ti zahvalna.
Jesu li to cigare?
Da.
Mogu li da dobijem jednu? -Čoveče, ovo postaje sve bolje i bolje.
Naravno da možeš da dobiješ. Posluži se.
Samo najbolje. Mogu li i ja da dobijem jednu? -Pridruži mi se.
Dobro.
Dobre su.
Nikad ranije nisam sreo ženu koja puši cigare. -Stvarno?
Navukla sam se u mornarici. -Čekaj malo. Ti si vojno lice? -Aha.
Mislio sam da si išla na neki prestižni fakultet.
Prijavila sam se nakon diplomiranja.
Osetila sam dužnost prema svojoj zemlji.
Ali uglavnom sam to uradila da iznerviram svoje roditelje.
Ti?
Vojska. -Borba? -Kuvar.
Pa, srećan ti 4. jul. -Takođe. Živeli.
Lepo je imati ovde još jednog pravog veterana da proslavimo.
Kako ide? -Ne čujem ništa. Ili se slažu, ili tiho bodu jedno drugo.
Slušaj, imam sjajnu vest. -Reci. -Dekorater
koji je kupio sve moje radove, već je postavio izložbu.
Ne mogu da kažu gde, zbog privatnosti, ali to znači da će tražiti još.
To je sjajno! -Zar ne? -Da. -Čekaj. Zašto si povisio glas?
Zašto me tako gledaš? Šta se dešava? -Slušaj, dušo, ja...
Evo.
Šta je ovo? Šta...
Ovo uopšte nije ono što sam tražila od tebe.
Pa, da. Vidi, ja zaista ne ispunjavam zahteve.
Ja radim tako što pogledam tvoje lice, osetim auru, i ko si ti,
i onda pustim da to diktira stil koji zahteva tvoja ličnost.
Idem na televiziju, i samo sam htela da ličim na sebe.
Bile, da li izgledam užasno? -Ne, ne, ne. -Ne?
Nije strašno. -Eli? -Samo mi izgleda kao...
Ne znam šta je to. -Tata, zašto nisi odbacio
to sranje sa aurom, i dao joj šta je htela?
To je kao da pitaš Karavađa da se vrati i retušira odsecanje glave Holofernsa.
Šta... -Ko? -Ja to ne radim. -Možemo li, kao porodica, prisiliti Daga
da prestane da nosi taj organski... Jebote, mama!
Zašto imaš potpuno istu frizuru kao Salvo? -To je to. -O, Bože.
Ja ne mislim tako. -Izgledate kao oni uvrnuti blizanci koji se isto oblače.
Salvo, kako si mogao to da mi uradiš? -Čekaj. Najpre nisam shvatio da radim bilo šta.
Meni izgledaš moćno, prelepo. Čak se usuđujem da kažem, seksi.
Treba da se pojavim na TV-u za 10 munuta, a izgledam kao ogorčeni matori Italijan!
Sve vas molim da izađete.
Mama, možda ti... -Gubite se!
Uz svo dužno poštovanje, Kris,
postojeća politika funkcioniše već dve decenije.
Zašto bilo šta menjati?
Razbija.
Uglavnom priča o tebi. -Prestani da dramiš.
Ne donose se bitne odluke na osnovu instinkta.
Moraš da slušaš ljude kojima služiš, ili će neko završiti mrtav.
U redu. Možda imaš pravo. -Senatorko, žao mi je što sam vas skratio. -"Skratio"?
Jesi li rekao, "skratio"? Jel to neka bolesna šala, Krise?
Kao što vidite, veoma jake emocije se pojavljuju u ovoj priči.
Nastavićemo da je pratimo za vas.
Kad se sve ovo završi, bolje joj se izvini.
Da se izvinim? Zbog čega? -Zbog čega? Htela je da malo skrati kosu.
Učinio si da izgleda kao Dejvid Bouvi. -Šališ se? Sredio sam joj frizuru
koja je prikladna njenim godinama. Ona bi meni trebalo da se zahvali.
Ne očekuj to, Salvo. -Da li je stvarno ljuta?
Kad sam odlazila, guglala je domaće otrove. Ne znam da li za Salva ili za sebe.
Ne razumem. Većina žena bi bila počastvovana da im frizuru sređuje
trostruku pobednik istočnog Čikaga.
To je bilo 80-ih. -Pa šta? To je bilo zlatno doba za frizure.
Zdravo, mama.
Idi i razgovaraj s njom. Reci nešto. -Šta da kažem? -Samo reci nešto.
Hej, Tig. Tig? Tiger. Samo želim
da ti kažem da si odlično izgledala na televiziji.
Stvarno. Veoma, veoma dostojanstveno.
"Na TV-u?" Ustani i idi tamo. Važi? -Važi.
Tig,
samo želim
da ti kažem da mi je žao što sam ti uradio veoma kvalitetnu frizuru
bez tvoje dozvole.
Čula sam reč "izvini".
Ali onda je usledio kompliment samom sebi.
Da budem iskren, nikada nikome nisam ranije uradio takvu frizuru.
Tako da stvarno mislim da tvoja aura izaziva poštovanje
koje obično rezervišem samo za sebe. Tako da mi je žao
što nisam uradio ono što si tražila.
Hvala.
Znate šta? Dozvolite mi
da vam ponudim nešto. Voleo bih da spremim pravu italijanska večeru za sve.
Zvuči lepo. -Šta kažete? I takođe kao zahvalnost i poštovanje,
što ste nam dozvolili da ostanemo u ovom prelepom domu.
To neće biti potrebno. Ne držimo mnogo hrane ovde,
a prodavnice su zatvorene zbog praznika. -Ne brini.
Maniskalko uvek nađe način da nahrani svoju porodicu. Jel tako? -Da, tako je.
Mislim da je to sjajna ideja. Ako već izgledaš kao Italijan,
zašto ne bi i jela kao Italijan? Ne, mislio sam na italijanski...
Umukni, Bile. -Večeras ću spavati na kauču.
Svi vole da pričaju kako su društvene mreže loše.
Ali u ovom slučaju, ispalo je dobro za mog tatu.
Video senatorke Tiger Mekartur danas postaje viralan,
i po prvi put, iz pravih razloga.
Ova nova frizura izgleda kao da je Dži Aj Džejn 2 meseca van kampa za obuku.
Ona pokazuje rodnu fluidnost. Pokazuje da je sveža, opasna, divna.
Ko god da je uradio tu frizuru,
Amerika mu zahvaljuje.
Sada kada je Tigerin rejting jako skočio,
rado je dozvolila mom tati da ostane u njenom domu.
Tako je dobro. -Dakle, ovo je jako ukusno.
Ne mogu da verujem da si ovo napravio od onoga što smo imali u kuhinji.
Pretpostavljam da je upao u kuhinju u "Kolibi".
Možda treba da pozovete Gloriju da proveri inventar.
Kako se ovo beše zove, Salvo? -Carciofi e pavone. -Carciofi e pavone. (paun sa artičokama)
Jako je ukusno. Idem po još. Nemojte da kažete mom treneru.
Stvarno je dobro. Samo bih voleo da nisi koristio moje posude.
Koristio sam tvoje posude, Dag, jer sam želeo da dodam
jelu poseban duhovni eho. -Dobro. -Zato sam njih koristio.
Da. -Hvala ti za tvoj doprinos. -U redu.
Salvo, preukusno je.
S obzirom na sve što radite za mog sina, jedino ovako mogu da vam se odužim.
Samo želim da kažem nešto
što je moj otac govorio.
Prevod je: "Porodica nije samo jedna važna stvar, ona je sve".
Voleo bih da nazdravim tome. -Divno.
Živeli! -Živeli! -Za sve. -Živeli!
Živeli. -Lepo rečeno.
Pazi, pazi. -O, sudar! -Vreme je za još malo vina.
O, da. -Kad si u Rimu (kako nalažu običaji). Jer ste vi Italijani.
Imaš problem sa Italijanima, Bile? -Da, Bile.
Al smo te zeznuli. Ma daj, Bile! -Mislio sam da je ozbiljan.
Šta je sad ovo?
Znaš, najseksipilniji način da ti se zahvalim.
Ovde? Šališ se? Oni su u susednoj sobi.
Znaš da volim da vrištim. -Znam. Samo dođi ovamo.
O, da.
Šta je bilo, dušo? -Moramo da uđemo unutra.
Poješće me živog. -O čemu pričaš? -Video sam rakuna. Jesam li dobro izgovorio?
Svuda su. -Rakuni? -Da. -Koji rakuni?
Tu su neke neke divlje životinje. -Dušo, nema rakuna.
Gledajući moje buduću tazbinu kako jede
svog kućnog ljubimca je nešto najbliže esid tripu što sam iskusio.
Evo aviona.
O, ne!
Ova italijanska hrana mi je ušla u glavu.
Ovo je bio dokaz da je čovek pravi đavo.
Ubio sam narednika Federsa.
Ne mogu da verujem da si ih nahranio paunom.
Kako si mogao? -Lako.
Za moj recept mi je trebala piletina. Sve prodavnice su bile zatvorene.
Dakle, šta radi veliki kuvar? On improvizuje.
Ubijajući njihovu voljenu maskotu? -Još uvek su im ostala 3. Ne zezaj.
U našem kraju se kaže:
"Moraš da uradiš sve da bio prehranio porodicu". To je seljački mentalitet.
Pogledaj okolo, tata. Ovi ljudi nisu seljaci.
A mislio si da sam lud što sam se brinuo da ćeš
učiniti da izgledamo kao klasični loši Italijani.
Ma daj. Znaš da nisam takav. -Jesi li slep? Pogledaj...
U šumi smo usred noći, pokušavajući da se otarasimo jebenog tela.
Tako je. Tu si da mi pomogneš da se otarasim dokaza.
Zašto mi se čini da si ovo radio i ranije?
Glupa ptico! -Mrtav je! Šta to radiš? -Pogledaj mu perje.
Noćno parfemisanje?
Slušaj, sine.
Samo sam pokušavao da ti pomognem da pridobiješ ovu porodicu
tako što sam spremio fino jelo. To je sve.
Ako je ovo tvoj način da pomogneš, onda u redu, tata.
Isuse.
Zašto mi se čini da pokušavaš da upropastiš ovo? -Da upropastim?
Samo sam se potrudio kao što si tražio od mene.
Izgleda da je bilo bolje da se ne potrudiš.
Pa možda tebi, ali meni izgleda da im se sviđam. -Da im se sviđaš?
Kad bih rekao ovim ljudima istinu o tome šta se desilo,
nikada nas više ne bi pozvali.
Zašto li sam dozvolio Eli da me ubedi da te dovedem ovde?
Kako to misliš? Ti si taj koji me je pozvao, zar ne?
Da, pozvao sam te da bi dobio bakin prsten.
Nisam očekivao da ćeš me sve vreme sabotirati. -O čemu pričaš?
Kako možeš to da kažeš? Sve što radim,
i sve što ću ikada uraditi za tebe, je za tvoje dobro, da ti pružim bolji život.
Voliš to da kažeš, ali sada kada treba da ga dobijem,
kao da pokušavaš da ga zaustaviš. -Da zaustavim šta?
Hoću da se pobrinem da ne praviš budalu od sebe pokušavajući da budeš nešto što nisi.
Ti kontrolišeš svoj život. Budi svoj. Inače ćeš se osramotiti.
Znaš šta? To je tvoj problem. Fokusiran si na to da drugi ljudi treba da se stide,
da ne vidiš ko bi najviše trebalo da se stidi.
Ti.
Stvarno to misliš?
Hajde da spavamo, važi?
KRENUO KUĆI RANO ZAHVALI SVIMA NA LEPOM PUTOVANJU
SREĆNO SA PROSIDBOM
Sledećeg jutra, bio je 4. jul,
što je imalo smisla, jer sam konačno dobio svoju nezavisnost.
Bio je to neverovatan osećaj.
Ali slično mom omiljenom parfemu, bio je pomalo gorak.
Ali ovo je bio početak mog novog života.
I sada kada sam imao prsten,
bilo je vreme da krenem u akciju.
Dosta sam razmišljao o ovome u poslednjih nekoliko dana,
i osim prihvatanja vaše veoma velikodušne ponude
da vodim hotel Barimur,
takođe tražim vašu dozvolu da zaprosim Eli.
Ja... to nije...
Ja...
Šalimo se!
Zeznuli smo ga. Trebalo je da vidiš svoju facu. Neprocenjivo.
Naš odgovor je nedvosmislen: DA! -O, Bože.
Bože, Sebastijane, mi te obožavamo.
Jedva čekamo da se ti i Eli pridružite žurci u Vašingtonu.
Da. A ovo je savršeno.
Danas pravimo našu porodičnu božićnu čestitku.
Zaprosi je, i bićeš u njoj!
O, hvala Bogu. Plašio sam se kako ćete reagovati na ovo.
Posebno zbog toga šta se desilo ovog vikenda sa mojim ocem.
Ne. Ta večera je bila sjajna.
Da. Fantastična. Nezaboravna.
Piletina al kavone. -Fantastično.
Nikad je nisam jeo. -Sjajna. -Da. -Ne znam šta je u njoj.
Kakav vilenjak treba da budeš? -Predstavljam sve praznične tradicije.
Lepo.
Okrugao si kao mala jarebica. -Da.
Baš se uklapaš. -Ne znam baš.
Mogu li prvo da je zaprosim, a onda navučem kostim?
Eli, gde ti je kostim? -Ne možemo ovo da uradimo bez našeg irvasa.
Žao mi je, ali neću se slikati ove godine, jer ne želim više da budem deo ove porodice.
Takođe, Sebastijan ne prihvata posao, nećemo se preseliti u Vašington,
i nećemo više trošiti vreme na ove manipulatore. Idemo.
Šta se desilo? -Šta se desilo?
Tata, šta je zajedničko svim tvojim hotelima?
Doživljaj od pet zvezdica po ceni od tri zvezdice.
Ne. Odgovor je slike u lobiju.
Da počnemo sa hotelom Barimur?
Hoćemo li? Hajde. -Nema potrebe da gledam...
Pogledaj. Primećuješ li nešto u vezi zidova? -Ne.
To je moja slika, zar ne?
Šta je ovo? Moja slika. Moja slika.
O da, moja slika. -U redu. -To je bila ideja tvog oca!
Čekaj malo. -Njegova ideja. -Samo momenat. -To je bio on.
Samo želim da znam kako si saznala. Sebastijane, jesi li joj rekao?
Šta?
Znao si za ovo?
Pa ne, nekako sam video...
Ne mogu da verujem da ste mi ovo uradili.
Eli, možemo da objasnimo.
Ne, mama! Sve vreme sam mislila da prodajem svoje slike
novom kul dizajneru, a u stvari su ih moji roditelji angažovali
da kupe moje slike. -Ne, dušo. To nije... ne.
Da. Da, to je tehnički tačno. -Mislila sam da rasturam u svetu umetnosti!
Samo smo hteli da dobro kreneš u ovom zaista teškom poslu.
Znaš kako je teško. -Uvek to radite. Kradete naše radove.
Podmićivanjem nas ubacujete u sportske timove,
prerađujete naše fakultetske eseje, angažujete poznate repere
da vode naše rođendanske zabave. -Pa šta? -To takođe nije bila moja ideja.
Sada ti se kao ne sviđa Voren Dži? Vi ste sjajni roditelji.
Ne dozvolite da vam nabaci osećaj krivice.
Sve što sam ikada želela je da postignem nešto sopstvenim radom.
Ne mogu da verujem da mi jednostavno nisi ništa rekao.
Dušo, mi...
O, Bože. Rekla sam ti. -Pa, da.
Toliko sam bio fokusiran da udovoljim Elinoj porodici,
da sam izgubio iz vida zbog čega sam ovde.
Morao sam da nađem Eli i ispravim ovo.
I tačno sam znao gde će biti.
Dozvoli da priđem.
Moglo bi malo da se preuredi.
Žao mi je.
Trebalo je nešto da kažem.
Da, trebalo je.
Mogu li da uradim nešto da ti se iskupim?
Biti u ovoj porodici je kao kuglanje sa ogromnim kuglama.
To je kao da bez obzira šta pokušavam da uradim,
oni uvek postave smernice, da budu sigurni da ću pobediti.
I ponekad samo želim da uradim po svome, jer tada
ako zadam udarac, znam da je bio moj udarac.
Ali ako se završi loše po mene, onda sam i sama kriva. -Razumem.
Želiš da naporno radiš da bi došla do uspeha. -Da.
Da li se sećaš kad si mi pričao kako te je Salvo učio da plivaš?
Bacio me je u sred jezera Mičigen u novembru.
Slušaj, znam da je naporan,
ali te je takođe vaspitao da budeš čvrst i snalažljiv.
A to su dve stvari koje stvarno volim kod tebe.
Volela bih da su i mene roditelji odgajali na taj način.
I to je bio trenutak kada je sve konačno počelo da dobija smisao.
Evo mene, planiram da zaprosim devojku svojih snova,
a to ću uraditi bez čoveka koji me je odgojio?
Shvatio sam da imam sve što želim, ali ne i ono što mi treba.
Moram prvo nešto da uradim.
Šta? -Veruj mi. Vidimo se na večeri.
Kako je tamo pozadi?
Samo vozi, brate. Dobro sam. -U redu.
Stigli smo. To je to.
Doveli smo te, brate moj.
Idi po njega.
Hej, stanite! Ne možete biti ovde!
Gospodine, sklonite se sa piste! Gospodine!
Zaustavi avion.
Sine...
šta to radiš? Izgledaš kao da si plivao dovde.
Samo sam došao da ti kažem da si tvrdoglav, škrt, neprijatan,
voliš da sudiš drugima... -Čekaj malo. Jel sam zbog toga izašao iz aviona?
Tata, ali istina je da te sve to čini najboljim ocem na svetu.
Dobro. Sada te slušam.
Nije uvek lako biti tvoj sin,
ali način na koji si me vaspitao, učinilo me čovekom kakav sam danas.
Isti čovek, koga bez obzira na razlog, Eli izgleda voli.
Nikad to nisam mogao da shvatim, ali dobio si bakin prsten.
Šta još hoćeš od mene? -Želiš da budeš deo naših života, tata.
Ali rekao si da te sramotim. -Tačno.
Nisi se ni malo promenio otkako sam bio klinac. Znaš ko jeste? Ja.
I mislim da sam negde usput nešto zaboravio.
Ti si moj heroj, čoveče.
Prestani. -Ne, jesi.
Koliko se samo žrtvuješ. Sve što je dobro u mom životu dugujem tebi.
Ne. To...
Dobre stvari se dešavaju dobroj deci.
Ti si dobar dečko. Ja sam se ponašao nenormalno u poslednje vreme,
jer sam bio previše siromašan da ti pružim bolji život,
a sada ćeš ga imati. Bojim se da kada oženiš Eli,
izgubiću jedinu porodicu koju imam.
Tata, nećeš me izgubiti. Ne brini. Prestani... ne plači, tata.
Rasplakaćeš me. -Ne mogu da prestanem.
Volim te, čoveče. Volim te, tata. -I ja tebe volim, mali. Volim te.
Ti plačeš? -Šta? -Ti plačeš? -Ne, dođavola. Ja nikad ne plačem!
Ne znam zašto sam bio tako uplašen.
Ovo je stvarno prelepo. -Da.
O, Bože! Padamo! -O, Bože! -Samo se šalim. -Ubiću te, Lak!
Dame i gospodo, dobrodošli na ovogodišnju proslavu 4. jula.
Za sada, veoma prijatno veče. -Aha. -Hvala, dragi.
Pravo uživanje. -Kapa dole za novog kuvara.
Izvanredno. Naravno, ne možeš pogrešiti sa jastogom.
Dušo, jesi li izgubila apetit? -Hoćeš da mi kupiš jedan?
U redu, dame i gospodo. Nadam se da ste obuli vaše cipele za ples večeras...
Jer... hvala, g. Vudrou. Jer večeras imamo pravu poslasticu za vas.
Pozdravite momka koji je došao čak iz Čikaga, Ilinois,
Sebastijana Maniskalka.
Eli Kolins, tražila si ovo.
Pitam se o čemu se radi. -Ne znam.
Elenor Melori Kolins. -Šta to radiš?
Tačno ono zbog čega sam došao.
Moj otac je rekao nešto zaista mudro ovog vikenda.
To je stara italijanska izreka:
"Porodica nije samo jedna važna stvar, ona je sve".
Da, može da te osramoti.
Može da te guši. Ponekad izražava svoju ljubav na... -Ne baš lep način.
Tačno.
Ali na kraju dana, samo pokušavaju da urade ono što je najbolje za nas.
Zato što nas vole.
Ovde, u ovom trenutku, ispred naših porodica...
Eli...
Hoćeš li da se udaš za mene?
Da.
I to je to, narode.
Atipična američka ljubavna priča
o čoveku koji se ponovo povezuje sa svojim herojem,
i dve različite imigrantske porodice koje se spajaju.
Sebastijane, siguran si da nećeš ponovo razmotriti našu ponudu?
To je velikodušna ponuda. -Da. -Ali, Eli i ja smo odlučili
da ostanemo u Čikagu još najmanje nekoliko godina.
Neću ni da kažem tu reč. -Srceparajuće.
Tata, razmišljao sam da pošto brancin neće prihvatiti posao, da ja...
uskočim.
Nema više droge (lekova)?
Preko recepta? Uglavnom mojih? -Ostvarenje sna.
U redu. Hvala. -To je moj dečkić, Laki. -Vodiću hotel.
Zdravo. -Zdravo svima. Voleo bih da upoznate moju devojku, Mišel.
Zdravo. -Zdravo, ja sam Eli. -Ona postoji.
To je moja sestra. -Drago mi je što sam vas sve upoznala.
Da li si doletela čak iz... -Afrike. -Afrike,
da bi bila sa Dagom? -Pa, ja volim Daga.
Ali ja sam zapravo ovde jer sam dobila Fulbrajtovu stipendiju.
Ona je veoma pametna. -Baš lepo.
Drago nam je da smo te upoznali. Divno.
Da. Možete da sednete... -Mama. Tata. Gde da sednemo?
Ovuda. -Da, moramo da se slikamo.
Nemojte da kažete da nikad ništa nisam uradio za vas.
preveo: PAYUTTI
Šta mislite o tome da se venčate u našoj kapeli u Vašingtonu?
U Vašingtonu? Ne. Nek se venčaju na Siciliji. U bašti mog dede.
Ja sam mislila u Napi, jer je tamo mesto koje ima veliku čašu za vino.
Cela ceremonija može da se održi u čaši za vino.
Djuk! Djuk! Ne! Šta to imaš u ustima?
Djuk je ubio pauna.
Preuzeto sa www.titlovi.com