EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg er inne.
-Kommunikasjonssjekk. -Vi hører deg.
-Mottatt. -Behold drakten på.
Atmosfæren ser ut til å være uten oksygen.
Helt greit for meg.
Det er ingenting her.
Ingenting? Er det ingen tegn til liv?
Jeg ser bare sporadiske energiutbrudd.
Ellers er det tomt.
Helt tomt.
Det gir ingen mening.
Det er ingen tom satellittstasjon.
De må være her et sted.
Jeg registrerer en energisignatur.
På venstre side.
Jeg sender dere bilder.
-Ser dere det? -Hva er det?
Det er utrolig.
Det er et lys.
Det er stort. Det former noe enormt.
Det kan være nanomaskiner som jobber sammen.
Eller kanskje achaiaene er en hybrid av energi og maskin.
Det er som om ringen lever.
Den inviterer meg inn.
-Salvare, hører dere meg? -Vi hører deg.
Jeg er halvveis…
FRAKOBLET
William.
Jeg vet ikke om kommunikasjon og livstegn blir blokkerte.
-Kan du fjerne blokkeringen? -Ikke den achaianske teknologien.
Vi visste at vi kunne miste kontakt.
Skal vi sende noen?
-Ikke ennå. -Det er en forhandling. La Niko forhandle.
Skape litt velvilje. Forstyrrer vi, kan det tolkes som aggresjon.
Var det ikke aggressivt å blokkere oss?
Hvordan vet vi at de ikke gir henne et implantat?
Hva hadde vært poenget med det?
Gjøre kommandøren til en planetdrepende slave?
-Det skjer ikke. -Som om jeg hadde et valg.
Du var bevisstløs.
Uansett så ville jeg visst det med en gang hun kom tilbake.
-Du gjorde ikke det med Sasha. -Jeg skannet ham.
-Han lurte oss likevel. -Slutt.
Ikke trekk forhastede slutninger.
William, fortsett med skanningene.
-Si fra om det skjer noe. -Absolutt.
Hvis achaiaene vil forsterke skipet mot oss, må vi forsterke vårt mot dem.
Du mener Iara?
Hun er achaiansk.
Hun kan være mottakelig for achaiansk interferens.
-Vi bør forsterke begrensningene. -Alt bra så langt med denne.
Kjør en full diagnostikk. Sørg for at brannmurene er bunnsolide.
Den er grei.
-Jeg går ut. -Nei. Det er for farlig.
Jeg må fullføre det August og Oliver startet.
Vent.
Javier og Iara bør ikke være alene.
Vi greier kanskje ikke å kontrollere dem.
-Vi kan vekke en ny ingeniør. -Ja, når Niko kommer tilbake.
Cas, det at Niko overlevde inngangen i ringen
tar jeg som et godt tegn.
Det gjør ikke jeg.
ANALYSERER BRANNMURENS INTEGRITET
Har du vært ved havet?
Hvilket?
Jorda har fem.
Jeg har lest at havet fremkaller en mediterende tilstand.
Blå er beroligende
og tidevannet destimuliserer hjernen og endrer…
Stillhet er heller ikke verst.
Jeg kan gjøre om dette rommet til et kystresort.
Er det et poeng med dette?
Du mistet tre som sto deg nær.
Du er opprørt. Det kan berolige deg.
Det hjelper ikke.
Jeg drepte dem ikke, Javier.
-Det var vennene dine. -Vi er ikke venner.
Jeg er menneske og achaiansk.
Nettopp. Du er achaiansk og en trussel mot skipet.
Og du er ikke det?
Den achaianske teknologien i hodet ditt som holder deg i live.
-Er ikke den farlig? -Vi er ulike.
Det stemmer. Bare en av oss er blokkert av en brannmur.
Det er ikke så utrolig.
Havet.
Så du har vært der.
Én gang.
Ja. Masse turister og søppel på stranda.
Det er verken gøy eller avslappende.
Takk for at du tenkte på meg. Og dem.
Jeg er lei for det.
Javier.
Du er heller ikke fri.
Ikke egentlig.
Noe nytt?
Nei. Verken laser eller soniske bølger fungerer.
Det samme gjelder høytrykksvann og meisel.
Har du prøvd med plasmakniv?
Hvis planen er å gå inn og redde Niko, så lykke til.
-Dette kan ikke ødelegges. -Hvem sa at vi skal redde Niko?
-Jeg antok… -Vi vet ikke hva som foregår.
Før vi gjør det skal vi ikke sprenge noe som helst.
Skjønner.
Har du sagt det til Cas?
Så det er ikke bare meg. Hun er veldig knyttet til Niko.
De har kjempet sammen i skyttergraven.
Ja, men om dette skjærer seg,
må Cas ta vanskelige avgjørelser, og det raskt.
Fortsett. Prøv plasmakniven. Det kan ikke skade.
Hva er dette?
Svar meg!
Mamma?
Avslutt denne simuleringen eller hva dette er,
med en gang.
Kan vi dra hjem?
Du er i hodet mitt.
-De har fremkalt deg fra minnene. -Det er meg.
Jana. Er det virkelig deg?
Har jeg dødd?
Er vi døde?
-Hvorfor sier du det? -Jeg var syk.
Jeg kunne ikke røre meg. Jeg var veldig sliten.
Det var etter pappa møtte romvesenene.
Jana? Hva er det?
Pappa venter på meg.
Hvor?
Utenfor.
Jeg vil ikke gå fra deg.
Gå. Gjør det.
Men du må gjøre noe for meg også.
Ta denne.
Pass godt på den.
Til vi ses igjen. Greit?
-Lover du? -Jeg lover.
Ha det.
Jana.
Jana!
Erik?
Jana.
-Erik. -Jana.
Erik!
Det er et sted for meditasjon.
Mamma?
Det bør holde, William.
Tester FTL-matrisene. Avvent.
-Bra jobbet, Cas. -Takk August og Oliver. Ikke meg.
-Vi kan ikke vente i all evighet. -Enig.
William, en oppdatering.
-Ingenting fra det achaianske fartøyet. -Det ante meg.
Vi kan ikke vente på å høre om Niko lever. Jeg har tatt en avgjørelse.
-Jeg sender inn Iara. -Hun er halvt achaiansk.
Derfor kan hun finne Niko og ta henne med tilbake.
-Nettopp. Vil du si det til henne? -Hold an.
Kanskje hun sendte Niko inn i en felle.
Det kan være en del av Iaras fluktplan.
Iaras koding er lagret i Salvares…
Selv om hun ville flykte, så er de tikke mulig.
Iara er en like stor del av Salvare som William.
I stedet for å bruke Iara, har vi låst henne bak en brannmur.
-Hun er en trussel mot skipet. -Alt er en trussel.
Det lærte vi da de drepte to av oss.
Vi trenger hjelp.
Kom og drikk litt te, skatt.
Jeg drikker ikke te. Jeg drikker kaffe.
Kaffe. Sterk, som datteren min.
Kjære, dette er ikke virkelig.
Vi er på det stilleresortet du tok med deg Erik.
Denne karaffelen er en bryllupsgave du insisterte på å beholde,
og jeg er her.
-Har du kapret hjernen min? -Du valgte grensesnittet.
Jeg er en manifestasjon fra minnene dine.
Presentert av hippocampus. Tanker som har fått en form.
Men hvorfor du… Hvorfor henne?
Kanskje du ser på den virkelige meg som en svekling.
Absolutt ikke.
Og Jana, det var ikke ekte.
Si at det ikke var ekte.
Ingen mor skal se datteren sin slik, som om hun forlater henne.
Det var vanskelig nok å være borte fra henne.
Så hvorfor vise meg det?
Vi ville at du skulle se hva vi kan.
-Jana var syk. Erik tok henne med til oss… -Syk med hva?
Vi grep inn. Vi reddet livet hennes.
Nei.
Vi kan ta med deg og mannskapet tilbake til jorda.
Hjem, tilbake til familien din.
Og i gjengjeld?
Rett på sak, akkurat som faren din.
Jeg kom for å forhandle, ikke for mammaproblemene.
Vi setter i gang.
Nå forhandler vi.
I gjengjeld må dere spre et budskap for oss.
Og det er?
Achaiaene kommer i fred.
Vi har to ulike definisjoner av fred, mor.
Iara, vi er klare.
Vil de ikke oppdage deg om bord?
Slapp av. Jeg er laget av samme kode.
-Halvparten av den. -Det er mer enn nok.
De vet ikke at jeg er der. Stol på meg.
Klar.
Serverne våre oversvømmes av data.
De hacker systemene. Slå det av. Avbryt Iaras forbindelse.
Det er ikke achaiaene. Det er oss. Det er achaianske data fra Iara.
Hacker Iara ringen?
Jeg sender dataene til en sikker server.
Glem dataene, Iara. Fokuser på å finne Niko.
Hun er inne. Hvorfor ikke samle så mye info som mulig?
Leser de henne?
Jeg ser ingen aktivitetsendringer.
Du hadde rett.
Iara er en god ressurs, og vi kastet henne bort.
Vi må slutte å gjøre ting halvveis.
Informasjon er vårt beste forsvar mot achaiaene.
Iara, skaff det du kan, men Niko er hovedprioriteten.
-Ikke bli der lenger enn du må. -Forstått.
Alt er svart og hvitt. Riktig og galt.
Enda en dårlig vane fra faren din.
-Dere slaktet en hel art. -Det var ikke vi.
De hadde implantater.
Det samme dere satte i Sashas hode.
Det var store områder med lik.
Hele planeten var en gravlund.
Ofre i en krig de startet.
Og som dere avsluttet ved å ødelegge planeten deres.
Gjør dere dette?
Mot alle arter som sier nei?
Feil.
Zakirene ble tilbudt samme avtale.
Miljøforyngelse, ubegrenset velstand.
De rike, institusjonene, de nektet.
"Det må være en hake."
Resten av zakirene bønnfalt oss om hjelp.
Fraksjonene økte. Borgerkrig brøt ut. Det var blodbadet dere så.
Nå er de støv takket være dere.
Nei.
Takket være dere.
Fordi dere blandet dere.
Dere sprengte artefakten vår og drepte tusenvis av achaianer
Så vi hevnet oss mot dere.
-Jeg beskyttet dem. -Nei.
Jeg hjalp dem.
Hvem er denne fuglen?
Cas sendte meg.
-Du burde ikke kommet, Iara. -Iara?
Det er akkurat her du bør være.
Hvordan… Jeg føler deg.
Det er umulig.
Her hos oss er alle forbundet.
Du er så vakker.
Så pen på utsiden.
På innsiden er du en bastard, en kjøter,
som lar menneskene holde deg innelåst, desperat etter deres godkjenning.
Du ville gjort hva som helst. Du hadde stjålet fra oss.
Det var ikke meningen.
La henne være, Ava. Dette er mellom oss to.
Kjære vene.
Hele livet ditt har du villet beskytte ting og reddet folk.
Som den lille fuglen i hagen vår. Husker du den?
Den falt ut av redet mens den lærte å fly.
Jeg sa hun skulle la moren ta seg av den. Hun var redd for katten.
Hun laget et fint reir av avispapir.
Det var til du prøvde å mate den.
Hvor lenge levde den? En dag? To?
-Slutt. -Du mener det godt.
Tror du at du alltid vet hva som er best?
Nei!
Det er trist.
Hos oss kunne du vært fantastisk. Du kunne ha vært fri.
Nå får du aldri vite det.
Iara.
Nei. Iara!
-Går det bra? -Ja, det går bra.
-Niko lever. -Så du henne? Hva så du?
Det var en simulering. Hun var på jorda…
-Hun så Niko. -I live.
-Var hun skadet eller innestengt? -Hun var pent kledd.
-Hadde hun ikke på drakten? -Ikke i simuleringen.
-Men i virkeligheten? -Hun levde.
Vi snakket. Jeg var i fare.
Du?
De var ikke glade.
-Du kan ikke dra dit. -Vi sendte Iara. Det er aggresjon.
Vi er i krig. Du må tenke som en soldat.
Vi sendte en spion. Hun ble avslørt. Niko lever, men hvor lenge?
Vi må starte forberedelser på å dra til jorda.
Ikke la tilknytning til Niko ødelegge for hele oppdraget.
Vi er uten beskyttelse.
Hopper vi til jorda nå,
følger de etter, og vi er tilbake til start.
Du må stoppe, tenke og gjøre jobben Niko vekket deg for å gjøre,
og det er å finne veien tilbake.
I mellomtiden skal jeg hente Niko.
Ikke på grunn av et følelsesmessig bånd, men fordi hun er den høyest rangerte her,
og Niko og informasjonen hun besitter skal ikke falle i fiendens hender.
Når du forlater skipet, er Salvare under min kommando,
og jeg gjør det jeg må for å få oss tilbake til jorda.
Forstått?
Forstått.
-Fergene er på den andre siden. -Jeg tar ikke en ferge. Da ser de meg.
Vi stolte på deg, inviterte deg om bord på skipet vårt,
ønsket deg velkommen.
-Og du sendte tyven din. -Ikke en tyv.
Hvis mannskapet sendte Iara, tror de at jeg er i fare.
De hacket skipet, Niko. Stjal informasjon!
-Vi vet ingenting om dere. -Dere kunne ha spurt.
Jeg er her for å spørre.
Hvor mange er dere?
På dette skipet, der ute.
Hvor lenge har dere utforsket verdensrommet?
Hva vil dere? Hva vil dere med oss?
Jeg har jo sagt det.
Fred.
Vi prøver å tilby dere en vei hjem, Niko.
Ikke før du har svart på spørsmålene.
Du har alltid vært så sterk.
Jeg skjønte aldri
at du trenger beskyttelse.
La meg hjelpe deg. La meg være en mor.
Nok en gang,
du er ikke moren min, og jeg trenger ikke beskyttelse.
Hvis du vil at jeg skal overlevere et budskap,
må du begynne med å si sannheten,
hva du faktisk vil ha.
Hvis ikke sier jeg aldri til jorda at achaiaene kommer i fred.
Du har helt rett, Niko.
Vi har ikke vært ærlige.
Skal vi prøve på nytt?
DØR LÅST
Jeg sviktet deg, skatten min.
Jeg sviktet dere begge.
Jeg er så lei for det.
KJÆRLIGHETEN OVERVINNER ALT TIL MINNE OM JANA BRECKINRIDGE-WALLACE
Vi skulle beskytte henne.
Hvordan døde hun?
Hun ble syk.
-Hun ble bedre. -Hun ble syk igjen.
Hvordan?
Da hun ble født lovte vi hverandre at vi skulle beskytte henne.
At vi skulle elske henne. At du skulle være der for henne,
fordi moren din aldri var der for deg.
Men hun døde.
Du dro, hun ble syk og døde.
Hun gråt etter deg, Niko. Hun gråt etter moren sin.
Truer du meg med min datters liv?
Kaller du det forhandling?
Det er ingen fremtid for oss og achaiaene.
Ber du meg om å velge mellom menneskeheten og datteren min…
…velger jeg menneskeheten.
Det går bra. Jeg forstår.
Det går bra.
Du er ikke mannen min. Hold deg unna.
Hold deg unna, sa jeg.
Du velger feil side.
Du ville alltid valgt oppdraget i stedet for oss.
Du er akkurat som moren din.
Niko!
-Forhandlingen gikk skeis. -Jeg ser det. Vi må tilbake til fergen.
Pappa?
Hei. Ta det med ro.
Jeg føler meg bra.
Ja, fordi du er bedre.
Akkurat som de lovte.
Er jeg ikke syk?
Ikke nå lenger.
Se.
Hva er det?
Jana, skatt. Dette er ringen til moren din.
Hvor kom den fra?
Jeg så henne i Artefakten. Hun ba meg om å passe på den.
Greit.
Du har vel ikke en engelsk-achaiansk ordbok?
-Forstår du ingenting? -Er achaiaene lette å forstå?
Si det du.
-Har du et problem med meg? -Nei. Bare med den greia i hodet ditt.
-Du er i det minste ærlig. -Jeg er alltid ærlig.
Fire achaianske fartøy er på vei rett mot oss.
Vi må dra.
-Cas og Niko er på skipet. -Gjør dere klare til å hoppe.
-Jeg trenger din hjelp igjen. -Jeg drar ikke tilbake.
-Jo, og du skal gi oss et forsprang. -Hvordan?
Deaktiver skipet, forstyrr sensorene.
Samme hva. Gi oss nok tid til å hoppe.
-Vi får bare noen minutter. -Jeg trenger ikke mer.
-Dra dit og gjør det. -Er det ikke ironisk?
Jeg hjelper dere bort, men jeg er fortsatt fanget.
Hvis du hacker det achaianske skipet, fjerner jeg brannmurene.
-Hvordan vet jeg at du snakker sant? -Hva er alternativet?
Salvare, hører dere oss? Vi er tilbake i fergen.
-William, Richard, hører dere oss? -Dere?
Kommunikasjonen er nede. De hører oss ikke. De starter FTL-motoren.
Tekst: Mari Hegstad Rowland
TIL MINNE OM VÅR KJÆRE VENN PAUL QUINN