Det fins en gruppe som heter Firmaet.
De har styrt i veldig lang tid.
Når de trenger noen til å rydde opp etter seg,
sender de meg.
Hent hjelmen, vi drar og handler. Men du er så søt i den.
-Sam. -Nathan.
-Hvor er du? -Jeg sitter hjemme og syr.
Møt meg på kafeen.
Hvorfor det? Hvor ille ute er jeg?
-Ei ekstra kule til yndlingskunden min. -Takk, Rose.
15 ÅR TIDLIGERE
-Ei ekstra kule til yndlingskunden min. -Takk, Rose.
-Hun kommer sikkert snart. -Du kjenner åpenbart ikke moren min.
-Lenge siden sist! Kan jeg ta våpenet? -Jeg er uten.
En gang må være den første. Hun sitter der borte.
Takk for at du passer på henne.
Du sa du kom om 30 minutter.
-Jeg er noen få minutter for sen. -Tre timer!
Du blør.
En vanlig arbeidsdag. Tok du den med?
-Anna May vet å velge. -Den er ladd.
Flink jente.
-Jeg må forsvinne en stund. -Jeg blir med.
Det går ikke denne gangen.
-Nathan tar seg av deg så lenge. -Jeg vil ikke bli med Nathan.
-Jeg kan bo på biblioteket. -Det er for farlig.
Hva har skjedd?
Det er komplisert.
Si det. Jeg er ingen unge lenger.
Nei, det er du ikke.
-Du har ikke rørt milkshaken. -Jeg ville ikke drikke den uten deg.
Hvor lenge blir du borte?
Jeg må ta en kjapp telefon. Bli her.
-God kveld. Kan jeg ta våpnene deres? -Stikk av!
Hei, lille jente.
Mor sier jeg ikke får prate med fremmede.
Ligner moren din på deg?
Bare større og mer på hugget? Med min fars blod på seg?
Jeg liker deg ikke.
Nå er det nok tøys. Hvor er hun?
Kyss en gris i ræva.
Fortell hvor hun er.
Lukk øynene.
Mamma!
-Kan jeg ta våpenet ditt? -Jeg er ubevæpnet.
Ifølge din eller vår definisjon?
-Jeg glemte denne. -Så klart.
Disse jentene er jo verre enn Stasi.
-Er du skadet? -Bare en vanlig dag på kontoret.
Du høres ut som moren din.
-Jeg har ingen mor. -Du har iallfall samme lynne.
-Hva skjedde i kveld? -Feilaktig informasjon.
-Du sa "fire-fem idioter med ertebøsser". -Ja. Og?
Hjelpe og trøste. Du skulle gjøre det kjapt og stille, ikke begå en massakre.
-Neste gang lar jeg dem skyte meg, da. -Neste gang følger du ordre.
Husk hvem du jobber for. Så lenge de er fornøyde…
Jeg måtte skynde meg hit bare for at du skulle si det.
Nei. Vi trenger dine ferdigheter pronto.
Noen har stjålet fra oss.
-Hvem er gal nok til å stjele fra Firmaet? -En som ikke vet hvem vi er.
En hederlig revisor.
-Hvor mye tok han? -Nok til at du skal ta tilbake pengene.
Flink jente. Jeg sender adressen senere.
-Kvitt deg med steinaldervåpnene. -Jeg har hatt dem i årevis.
Du må skaffe deg nye våpen, så du ikke kan knyttes til blodbadet.
Visste du at sønnen min drev med noe på si?
Beklager, onkel. Jeg visste ingenting.
-Hvor er skoen? -Hvilken sko?
Skoen som nå ikke sitter på min sønns venstre fot.
Den som er prikk lik tvillingen. Den jævla høyreskoen!
-Jeg vet ikke. -Finn den, da!
Her er den, Mr. McAlester.
Ikke si noe om dette til moren. Vi sier at han rømte med ei jente.
Jeg skjønner.
Skaff meg hodene til min sønns mordere.
Hei. Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg ville bytte noen bøker.
Så fint. Det er ikke mange på din alder som leser nå til dags.
-Har du kort hos oss? -Nei, men jeg vil gjerne ha det.
Så fint. Hva slags bøker er du interessert i?
Mest de små og noen tyngre.
Du finner dem ikke der. Der står barnebøkene.
Den forheksete skogen og Det uendelige havet.
Høres spennende ut.
Har vi møtt hverandre før?
Det er noe kjent med deg.
Jeg er redd det er lenge siden jeg var på biblioteket.
Sånn kan man ikke leve.
Nå skal vi finne deg ei god bok. Kom.
Anna May, denne unge damen vil ha lånekort hos oss.
Jaså?
Madeleine burde ha sagt at vi ikke tar inn nye lesere uten referanser.
-Jeg fulgte magefølelsen. -Drit i magefølelsen.
-Det går ikke an. -Så bokstavelig.
-Jeg er tross alt bibliotekar. -Nåvel. Florence, kan du komme hit?
Du må være tungen på vektskålen.
Madeleine mener at jenta trenger lesestoff.
Jeg fulgte magefølelsen. Hun virker kjent.
Magefølelsen, du liksom. Jeg syns vi skal kvitte oss med liket,
og så ta en alvorsprat om inntaksrutinene.
Dere vet vel at jeg hører dere?
Hysj på deg. Ikke vær uforskammet.
Snu deg.
Ta av deg hatten.
-Hva sa du at hun het? -Det har hun ikke sagt.
Merkelig.
Nå, jente?
Har du mistet munn og mæle? Ut med språket.
Jeg heter Sam.
-Scarlets unge. -Ja.
-De øynene glemmer jeg aldri. -Sist vi så deg, var du så høy.
-Hvordan går det med moren din? -Har ikke sett henne på 15 år.
Jaha, da har vi noe til felles.
Du store min, lille Sam!
Vi hører om deg stadig vekk.
Du har skapt deg litt av et navn.
Kom, gi tante Madeleine en klem.
Hvorfor kom du nå?
Jeg trengte nye våpen…
…og et påskudd.
Fin samling! Og du behandler dem fint.
La meg gjette: Du er den sentimentale typen. En romantiker.
Sånne varer ikke lenge i bransjen.
Så, nei, jeg tror ikke at jeg er den sentimentale typen.
Tommy Tomahawk! Jeg har lett etter ham overalt.
Beklager det der.
Nå?
-Du er idealist. -Nei. Kanskje jeg ikke er noen type.
-Alle er en eller annen type. -Alle som en.
Kanskje den fagkyndige?
Du er av den gamle skole. En som skåner kvinner og barn.
Kvinner er lovlig vilt.
For likestilling. Veldig progressivt.
Hun er feminist.
Ja vel, da. Du får leve.
Vi får disse til å forsvinne og skaffer deg nye, rene bøker.
Du trenger en Jane Austen.
En Charlotte Brontë.
Og en Virginia Woolf.
-Oi. -Og en Agatha Christie.
Til å lese.
Vær så snill…
Jeg må ta den.
Gå din vei, og vær glad for at jeg ikke er i humør til å drepe.
Jeg må.
Nei!
Det holder!
Gjør du deg kostbar? Ikke spesielt smart, din tosk.
Med mindre du vil ha prinsessa di tilbake i småbiter.
Du har 60 minutter på deg til å ta pengene til Gutterball Bowling.
Er du et minutt for sen, må hun feire niårsdagen med markene.
60 minutter.
Vær så snill, det er datteren min.
Faen.
Jeg henter legen.
Våpen må legges i kakeboksen.
Hei! Lenge siden sist.
Og du har med deg en ny venn. Hva har skjedd?
Det var meg. Fiks ham. Han må være på beina om ti minutter.
Han drar ingen steder. Verken om ti minutter eller siden.
-Hva kan vi gjøre? -"Vi"?
-Du kan begynne med ikke å skyte folk. -Vær så snill, Emily… Vi har ikke tid.
-Ta det med ro. Pust inn. -Er det lystgass?
-Åpenbart. -Lapp ham sammen.
Jeg kommer snart tilbake. Da må han være oppegående.
Hun er irriterende.
Hvem prater jeg med? Fyren hun skjøt i magen?
-Er det gjort? -Endring i planen.
-Hva skal det bety? -De kidnappet datteren.
Derfor stjal han pengene. Er jeg ikke på Gutterball om 15 minutter, dør hun.
Du tenker ikke klart. Kom hit med pengene.
Gi meg en halvtime, så befrir jeg jenta og gir deg pengene.
Hør på meg, Sam.
Roter du til dette, gir de drapsordren.
Da kan jeg ikke stoppe dem.
Hun er bare en jentunge.
Jeg kan ikke la henne dø. Beklager.
-Du legger ikke på! -Beklager.
Faen!
Dra til Gutterball, og prøv å snakke henne til fornuft. Hent pengene.
Vent.
"Snakke til fornuft" vil si ingen skytevåpen eller kniver.
Hun kommer hit i live. Forstått?
-Ja. -Ja.
Og for guds skyld…
Vær forsiktig. Husk hvem dere har med å gjøre.
Gå, da!
En av mennene Sam drepte, var Jim McAlesters sønn.
-Var det virkelig McAlesters sønn? -Ja.
Styret er her.
Faen også, Sam…
Hvem faen er du?
Bare den som har pengene deres. Jeg vil ha jenta.
Hvor er faren?
Han…hadde et uhell.
Han sendte meg.
Vil du ha pengene eller ikke?
Jenta er fremdeles i live, men hvis du så mye som nyser
uten min tillatelse, kan vi endre på det.
-Oppfattet. -Bra.
Ser du skapet bak deg?
Legg våpenet og telefonen i skapet og klærne du har på deg.
Lukk døra så den går i lås.
Gå til kjøpesenteret tvers over gata.
Du, kofferten, de nye klærne,
og jentas telefon.
Seriøst?
Ti minutter.
Hei, Sam.
Tomskalle.
-Hei, Sam. -Hei.
Tomskaller.
-Jeg har ikke tid til dette. -Nathan er bekymret.
Han vil ikke at du skal gjøre noe dumt.
Hvis du gir oss kofferten, kommer ingen til skade.
Motforslag: Dra til Nathan og fortell at dere prøvde, men fikk juling.
Slå hverandre så det ser sånn ut.
-Du er morsom. -Ingen pistoler i dag?
Nathan vil ikke at du skal bli skadet.
Ikke for alvorlig, iallfall.
Så snilt.
Jeg skal prøve å la være å drepe dere.
Hvem faen er hun?
Førsteetasjen, Video Beast.
-Så vidt du rakk det. -Jeg støtte på hindringer.
Vi så hva du gjorde med dem. Hvordan vet vi at du ikke er politi?
Hadde politiet gjort det jeg gjorde? Jeg vil bare ha jenta.
Da skal vi nok bli enige.
Det står ei handlevogn bak deg. Legg kofferten i den.
Dytt handlevogna mot oss, så dytter vi jenta mot deg.
En.
To.
Tre!
Nå er du trygg. Jeg kommer snart tilbake.
Nå er vi rike som faen, fabelaktige jævler!
Stopp bilen!
Helvete!
Din grådige sviker!
Nei!
Nei, nei!
Faen også.
-Har du brukket noe? Blør du? -Nei.
Har du indre blødninger?
Hvordan vet man det? Det er jo inni.
Du er sikkert hel. Kom, prøv å holde følge.
-Dere idioter har funnet lageret mitt. -Dette er dritbra saker.
Du kan være stolt.
Dette er ikke leketøy. Det er bare til medisinsk bruk.
Altså, hvem har gitt dere grisebank?
Ei jente.
Fikk ei jente dere til å se ut som Walking Dead?
Jeg har aldri hatt det så vondt.
Hun moste oss. Jeg…
Jeg kan neppe gå igjen!
Det må være en epidemi, for en fyr i naborommet har lignende symptomer.
-Hva mener du? -Jeg mener…
…at ei jente kvestet ham også.
Fortell.
Du blør.
-Det er bare ei skramme. -Det kan bli betennelse.
Det kan komme mark og legge egg. Da må armen amputeres.
Lærer dere sånt på skolen?
-På Discovery Channel. -Heldigvis drar vi rett til sykehuset.
Er pappa der?
Ja.
Var det derfor han ikke kom? Er han syk?
Han…
Det er greit. Du trenger ikke lyve for hans skyld.
Han kommer aldri når han sier.
Jeg skal hjelpe deg.
Takk.
Ingen årsak.
-Var det henne? -Hun satte av en fyr hun hadde skutt.
Hun skal hente ham senere.
-Pengene, da? -Hun hadde dem sist vi så henne.
-Få dem tilbake, da. -Skal hun fremdeles ha VIP-behandling?
-Gjør det som kreves. -Skal bli!
Nå snakker vi frynsegoder!
Hold deg bak meg.
Kom.
Jeg henter legen.
Hun er her. Hun har blitt skutt i skulderen.
Kanskje du skulle ta pause nå.
Så…betalingen min?
Overført til kontoen din.
Hva er planen nå, doktor?
Når jeg stikker henne med denne, mister hun følelsen i armene.
Etter cirka 60 sekunder… er hun et lett bytte.
-Hva driver du med? La meg hjelpe deg. -Det er bare ei skramme.
Skrammer blir betente. Sånn kan man miste armen.
Ja, jeg har hørt det.
-Hva skjedde med ham? -Noen skjøt ham.
Det kan være dødelig.
-Nå fikser vi dette. -Nei. Det trengs ikke.
Tro meg. Du trenger dette.
Jeg sa nei.
Unnskyld…
Din jævla…
60 sekunder!
60 sekunder…
Kom igjen, da!
Du må hjelpe meg. Noen fæle typer kommer for å skade oss.
-De som drepte pappa? -Jeg skal forklare. Nå må du hjelpe meg.
Ta den største kniven. Pass deg for bladet.
Ta teipen.
Flott. Teip den fast til hånden min.
36…
32…
Teip pistolen til den andre hånden.
Forsiktig, den er ladd. 15, 14…
Runde to!
Tomskallene?
Gjør deg klar!
Takk og pris at det bare er dere tre! Først trodde jeg at det var noen farlige!
Eneste grunn til at du lever er fordi Nathan ville det!
Sett fingeren min på avtrekkeren.
Nå er du ferdig!
Jeg skal rive deg i stykker,
og jeg kommer til å nyte hvert sekund!
Vent litt.
Jeg kommer straks.
Du er veldig modig, Emily.
Du må gjøre én ting til og så gjemme deg.
OK.
Du, tomskalle?
Emily?
Du må ta telefonen.
Kom.
Det er ingen fare, bare ta den.
Du er jo superflink. Slå på høyttaleren.
-Nå må noen avlegge rapport! -Det var…
…dårlig gjort å sende de tre tomsingene etter meg.
-Vi hadde ikke noe valg, Sam. -Man har alltid et valg.
Vi kan ordne opp i dette. Bare kom hit med pengene.
De er vekk. Kofferten ble sprengt i småbiter.
Det var veldig uheldig.
Hva skjer nå?
Det vet du.
Vi kan ikke beskytte deg lenger.
I den lille massakren din i kveld drepte du feil folk.
Deriblant Jim McAlesters sønn.
Men jeg ble sendt av deg, av Firmaet.
Det spiller ingen rolle.
Dette er forretninger. Du har blitt en utgiftspost.
Så…
…det må korrigeres.
Hva med dette tilbudet?
Hvis jeg overlever dette, skal jeg ta deg.
Og alle.
Det er ikke annet å forvente.
Adjø, Sam.
-Ja? -Mr. McAlester, jeg heter Nathan.
-Jeg er HR-sjef i Firmaet. -Hva vil du?
For å forhindre krig mellom organisasjonene våre
vil vi tilby deg kvinnen som var ansvarlig for tapet ditt.
Dere var altså ikke innblandet?
Jeg kan forsikre at Firmaet ikke driver på den måten.
Det var en uoppfordret handling av et plaget individ.
Jeg sender deg posisjonen hennes. Jeg håper at det er tilfredsstillende.
Inntil videre.
Ta med alle sammen. Ikke kom tilbake før det er gjort.
-SMS fra Nathan. -Hva står det?
"Jeg beklager at jeg ikke kan beskytte deg lenger.
Du får en pakke så du kan overleve i noen dager. Ta den og bli borte."
Og en adresse.
Det er i nærheten.
Tenk om det er en felle.
Kan du trykke på knappen? Bilen står parkert på -2.
Bare husk at du ble skånet takket være ei åtteårig jente.
Åtte og tre fjerdedeler.
Unnskyld. Åtte og tre fjerdedeler.
Er du seriemorder?
Hva?
Nei. Hvor har du lært det begrepet?
-På History Channel. -Jeg er ingen seriemorder.
Men du dreper mennesker.
Ja.
Da blir du morder.
Du har drept flere enn ett. Det er en serie.
Det er mer komplisert enn som så.
Seriemordere er psykisk ustabile. De dreper som tvangshandling.
Hvorfor dreper du, da?
For penger?
Som sagt er det komplisert.
-Du må hjelpe meg litt til. -Fordi armene er lamme?
-Ja, så tar jeg deg til moren din. -Hun dro for lenge siden.
-Til besteforeldrene dine. -Døde.
En onkel? Hva som helst?
Vi finner ut av det. OK?
OK.
En spørsmål om noe helt annet:
Kan du kjøre bil?
Vi tar det en gang til. Venstre. Høyre.
Jeg har skjønt det! D kjører framover og R rygger.
Du gjør det enkleste: trykker på gassen og bremsen.
Ikke vær spydig. Vri om nøkkelen.
Sett den i D. Da kjører vi.
Sånn, ja. Rett opp.
-Jeg kjører! -Ja, det gjør du.
Ikke tenk på kulene.
Revers! Nå!
Venstre!
Sett den i D!
Sånn, ja!
Venstre! Kjør!
Klar. Venstre!
Venstre igjen!
OK. Sett den i revers.
Høyre!
Sett den i D!
Venstre!
Revers!
Slå av lysene!
Vær stille og dukk.
Sånn, ja. Dukk.
OK. Sett den i D…
…og lukk øynene.
Rett fram!
-Har du øynene igjen? -Ja.
Flink jente. Sett den i revers.
Kan jeg slå på radioen?
Slå deg løs.
Emily, ring på.
Man må alltid være på vakt, sa jeg jo.
Hei, mamma.
Hei.
Er hun…
-Er jeg bestemor? -Nei, for all del.
Hei, jeg heter Emily.
Jeg er hjelperen hennes.
Emily. Kom.
Litt av en historie.
Det har vært litt av en kveld.
Prøv å bevege fingrene, så burde du få følelsen igjen.
-Det kommer seg allerede. -Flott.
-Du ser flott ut. Spiser du sunt? -Kutt ut, mamma!
Hvor har du vært i 15 år?
Her og der.
Jeg har fulgt med på deg.
Jeg har passet på at du var trygg.
Du er en mønsterforelder… Fint at du er interessert i yrket mitt.
-Jeg ønsket ikke dette for deg. -Hvordan syns du det gikk?
Jeg ville bli hos deg og tantene, men det gikk ikke.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg dreit på draget.
Jeg dreit på draget.
Jeg var ung da jeg fikk deg.
Jeg flyttet hit fra London med faren din. Da han døde…
Han ble drept.
Da han ble drept, var du baby. Jeg hadde ingenting.
Verken penger eller et sted å dra.
Jeg kjente Anna May fra fars jobb. Hun og tantene lot oss bo hos dem.
-De beste årene i livet mitt. -For meg også.
Tolv år senere fikk jeg vite hvem som hadde drept faren din.
Russerne?
Russerne på kafeen?
Da kunne jeg ikke la ham gå rundt og nyte livet…
…etter det han hadde gjort mot oss.
Men han jobbet for Firmaet, så det hadde sin pris.
Etter å ha drept ham var jeg merket for livet.
Jeg kunne ikke ta deg med meg.
Jeg kunne ikke sette livet ditt på spill.
Nathan måtte love å beskytte deg.
Det er slutt på det nå.
Det går ikke en dag uten at jeg angrer på at jeg skjøt.
Men jeg kunne ikke la være.
Om forlatelse.
-Vet jenta om at du skjøt faren? -Nei.
Hun er smart.
Hun skjønner det nok.
Hva skjer når hun gjør det?
Jeg tror at det er en skumling utenfor.
Vi må dra.
-Hva er planen? -Trykk på lobbyknappen. Hvilken plan?
Du har alltid en plan. Er det en hemmelig fluktvei eller et våpenlager?
-Jeg har ringt etter en Uber. -Tuller du? Hva prater du om?
Jeg kjenner deg. Du legger planer og planlegger andre planer.
Du fråder om munnen.
Ukledelig.
Ta dem!
Det er ikke noe å skamme seg over. Sånt skjer med alle.
-Hånden er fremdeles lam. -Sikkert…
-Det er den! -Jeg vet det.
Dere går først.
-Skynd dere. -Hvor går den?
Til Narnia! Inn med deg.
-Kryp inn! -Ja, ja.
-"Ingen plan", hva? -Ikke nå, takk.
Unna vei.
-Trenger du hjelp? -Nei takk.
Jeg klarer utmerket godt å sparke løs én…idiotisk ventilrist.
For et rotete fryserom! Det er uakseptabelt.
-Kom. -Tuller du?
-Vi må dra. -Hvor da? Planen din var å dra hit.
-Det var lenge siden. -Mamma!
-Jeg akter ikke å gå dit! -Vi må ha våpen, en bil og et skjulested!
-Jeg vet ikke om de slipper meg inn. -Det får vi vel finne ut, da.
Kom.
Dette er en elendig idé.
Madeleine?
Mine damer, jeg tror at jeg ser et gjenferd.
-Hei, Madeleine. -Hei, Scarlet.
Florence.
-Hei, Anna May. -Nei.
Nei, du får ikke snakke.
Du er et gjenferd og kan ikke snakke. Vet du hvordan jeg vet det?
-Kan vi ta det senere? -Hadde gjenferd kunnet snakke…
…hadde de sagt fra før de forsvant.
Eller lagt igjen beskjed. Men det kan de ikke.
-Ergo er du et gjenferd. -Unnskyld.
-Faen ta deg! -Ikke snakk sånn! Det er barn her.
Greit.
Filler'n ta deg!
-Filler'n ta deg! -Filler'n ta deg!
Hvorfor er det en smårolling her?
-Den korte versjonen? -Gjerne.
Faren ble drept, og hun har ingen andre.
Firmaet ga meg sparken og sendte McAlesters torpedoer etter meg.
-Og så kommer dere hit. -Skal vi komme når det passer bedre?
Kanskje det. Det virker som det blir krig hver gang du kommer hit.
-Du drar med deg… -Vi må ta dette senere.
Enig. Vi går nedenunder.
Ta med deg Emily. Jeg oppholder dem.
Jeg bør bli her.
Nei. Det var jeg som rotet det til, så jeg rydder opp i det selv.
Vi ses på kafeen når jeg har knertet dem. Dra nå.
Vær så snill.
Kom.
Jeg kan trenge litt skytetrening.
Nei. Anna May hadde rett. Jeg burde ikke dratt dere inn i dette.
Jeg blir hos deg.
Nei, det går ikke.
-Du blir med dem ned i kjelleren. -Men du trenger meg. Jeg er hjelperen din!
Hør her. Skurkene er på vei. Du er nødt til å bli med moren min.
-Nei! Jeg vil bli hos deg! -Det går ikke.
-Hvorfor ikke? -Fordi…
Det var jeg som drepte faren din.
Du lyver. Du vil bare bli kvitt meg.
Faren din stjal penger fra noen slemme folk.
De hyrte meg.
Og jeg skjøt ham.
Kom, så går vi.
-Jeg trenger våpen. -Se blant selvhjelpsbøkene.
Jeg må hjelpe henne. Jeg kan ikke forlate henne igjen.
-Ikke det? Det er du jo så flink til. -Beklager at jeg ikke ble hos dere.
Du er menneskelig. Du gjorde en feil.
Jeg kan knapt forestille meg hvor fælt det var å dra fra henne.
Å dra fra oss alle. Men hun har blitt en flott kvinne.
Jeg ønsket et annet liv for henne.
-Det var vel forutbestemt. -Eller så ville hun bli som moren.
Jeg har savnet dere.
Vi har spart disse damene til deg.
Vi møtes på kafeen. Kom helskinnet fra det.
Begge to.
-Har du brukket noe? Blør du? -Det går bra.
Har du indre blødninger?
-Jeg tror at resten er på vei. -Er du i stand til å si "takk"?
Du kan dra. Jeg oppholder dem.
Og går glipp av all moroa?
Kvinner som løper med ulver.
-Vekk din indre kjempe. -Ammunisjon.
Hvordan vinne venner.
-Du burde ha styrt unna dette yrket. -Tuller du, mamma?
Du dro. Det eneste jeg kunne, var å drepe folk.
Det var kanskje ikke et optimalt oppvekstmiljø.
Sier du det?
-Men det gjorde deg til den du er. -Det kan vi være enige om.
Du er en sterk, smart og imponerende, ung kvinne.
Det er ingen jeg heller vil drepe folk sammen med.
Takk, mamma.
Så sterk du er! Du kan ikke være åtte og tre fjerdedeler.
-Men det er jeg. -Ikke 28 og tre fjerdedeler?
Anna May og Madeleine, kom og se.
Vi kan ikke dra. Scarlet er fremdeles bibliotekar uansett hvor jævlig…
-Pass ordbruken. -Ja da. Så disse…
-Dustene. -…dustene der oppe…
…har akkurat gjort sitt livs største tabbe.
De har gått inn på biblioteket vårt og truet vårt kjøtt og blod.
De skal ikke få herse mer med oss. Nå skal det bli slutt på det.
Madeleine, gjør klar varebilen.
Florence, du og jeg går opp dit og tynner ut i rekkene.
De skal få det filler'n så hett om ørene. Hvem stemmer for?
-Jeg. -Jeg.
Jeg.
Vedtatt.
Tror dere at dere har en sjanse? Jeg har en hær.
Jaså? Men jeg har mamma.
Hadde vi bare hatt mer tid.
Kvalitet framfor kvantitet.
Opp med haken.
Kom fram, så setter jeg ei kule i hodet på dere, enkelt og greit.
Filler'n ta deg!
Ellers skyter jeg dere i magen, så skal vi ha det moro.
Dumminger!
Idioter! Ta imot disse!
Idioter til venstre, tosker til høyre.
Resten av treskallene blir her og dreper de to.
Ta på disse.
Jeg kommer til å lage litt støy, så skru opp lyden.
Kan du det?
Sam!
Nytt magasin!
Du har noe i håret.
Ei tann.
Hei…
Han tok Emily.
Jeg kunne ikke redde henne.
Det går bra. Vi skal hente henne.
Det var fint å ha et barn i biblioteket igjen.
"Så gledesløst er livet blitt,
at døden ikke skremmer meg.
Hvis jeg kunne ofret livet mitt,
hadde jeg dødd for å redde deg."
Dette var jo kjempegøy. Lenge siden jeg har drept noen.
Få prate med Emily.
Det som skjer med foreldreløse i bransjen vår, er tragisk.
Det er trist.
-Hva vil du? -Onkelen min vil møte deg.
Han sier at å flå deg levende vil hjelpe ham i sorgarbeidet.
Er det for mye å be om?
Hvis jeg kommer, slipper dere Emily fri.
Ingen andre røres.
Da har vi en avtale.
-Kafeen. -Jeg gleder meg.
-Vi må dra. -Du kan ikke overgi deg til de udyrene.
Ingen får ha med våpen på kafeen. Det er Emilys beste sjanse.
-Et selvmordsoppdrag. -Har noen andre en plan?
Nei, ikke for øyeblikket.
Men dette er jo deg.
Du har alltid en plan.
Beklager.
Da er vel dette adjø.
De venter på deg, vennen.
Takk, Rose.
Har de gjort deg vondt?
Det har vært en lang dag.
Snart er den over.
OK.
Du er makeløs, Emily.
Skulle ønske jeg hadde blitt bedre kjent med deg.
-Jeg heter Jim. -Samantha.
Vet du hva, Samantha?
Jeg har alltid ansett meg som feminist.
Da min første datter ble født, var jeg overlykkelig.
Jeg malte halve huset rosa.
Det var enhjørninger og slikkepinner overalt.
Da min andre datter ble født…
…og den tredje og fjerde…
Jenter…
…som alltid satt og hvisket ved spisebordet.
De sto alltid og fniste i mørke kroker.
Jeg elsker jentene mine.
Men jeg forstår dem ikke.
Så ble sønnen min født.
Det var annerledes.
Enkelt.
Vi forsto hverandre.
Jeg var ikke lenger ensom.
Jeg vet…
…at det bare var en jobb for deg, og at han var på feil plass til feil tid.
Men det spiller ingen rolle.
For du tok ham fra meg.
Jeg skal gjøre grusomme ting med deg, Samantha.
Du skal få lide mer enn du trodde var mulig.
For du har gjort meg til en fremmed i mitt eget hus igjen.
Bare så du vet det, så beklager jeg at sønnen din døde.
Takk, Samantha.
Slipp jenta fri.
Ikke ennå.
-Vi hadde en avtale. -Jeg holder det jeg lover.
Jeg skal slippe jenta fri uskadd.
Men først skal hun få se hva jeg gjør med deg.
Vær så snill…
Vær så snill… Jeg gjør hva som helst.
Ingen trygling ennå. Det har vi god tid til siden.
-Vil dere ha noe? -Nei takk.
Mer kaffe eller et kakestykke?
Må jeg avslå en gang til, blir det utrivelig.
Hei, vennen.
Hei, mamma.
Vi hadde visst en plan likevel.
Ser sånn ut.
Ta med deg Emily. Dette er ikke et egnet sted for barn.
Ikke bland dere. Dette er ikke er deres kamp.
Det går ikke an å stå og se på. Vi må alle velge side.
Ikke sant?
Emily…
Beklager at jeg drepte faren din.
-Hadde jeg kunnet ha det ugjort… -Jeg vet det.
Men du prøvde å redde ham.
Like fullt…
Og du reddet meg.
Takk.
Dessuten vet jeg at du bare trykket inn avtrekkeren.
Det var en annen som ba deg om å gjøre det.
Hvem sendte deg?
Det fins en gruppe som heter "Firmaet".
Det er…en jentespeider.
Bli kvitt henne.
Nei, vent.
De har styrt i veldig lang tid.
De lager alle reglene og endrer dem når det passer dem.
De tror at de er uangripelige.
De tror at de kan slippe unna med hva som helst.
Men de gjør ikke det, sant?
Nei, det gjør de ikke.
Ikke nå lenger.
Nei, men! Hva har vi her?
Jeg selger småkaker.
Jaså? Hvor er de?
Du er jenta som jeg har hørt så mye om, ikke sant?
Tenk å sende et barn for å rydde meg av veien. Jeg er fornærmet.
SE I HJERTET DITT
"Se i hjertet ditt"?
Faen.
-Hører du meg? -Høyt og tydelig.
Vi lever begge to.
-Sånn skal det fortsette. -Gi deg.
Du vet at jeg ikke bestemmer det.
Du har bare én sjanse til å få slutt på dette.
For mange år siden skjøt mor feil person.
Jeg skal ikke gjøre samme tabbe.
Den lille jenta foran deg skal ha en framtid.
Si fra til alle i Firmaet at vi vet hvor de jobber og hvor de bor.
Vi kan drepe dem hundre ganger uten at de aner uråd.
Fortell at de ble skånet takket være ei åtte år gammel jente.
-Åtte og tre fjerdedeler. -Unnskyld.
Åtte og tre fjerdedeler. Er det oppfattet?
Ja.
Lukk øynene og tell til ti.
Sakte.
En.
To.
Tre.
Fire.
Fem.
Seks.
Sju.
Åtte.
Ni.
Ti.
Kan jeg få kjøre?
-Nei. -Nei.
Kan jeg slå på radioen, da?
Slå deg løs, lille venn.
Greit, folkens. Da er det på tide å dra sin vei.
Pass på dere selv, så ses vi etter hvert.
Tekst: Håkon J. Wikeland