Забери мене за десять хвилин, Рей.
Так, бос.
Боббі!
Бос?
Кухоль пива й мариноване яйце.
Зараз усе буде.
Лев у джунглях має один шанс вижити.
Не удавати царя звірів...
А царювати...
Без страху й сумнівів.
Бо вони ведуть до хаосу та безславної загибелі.
Кохана, привіт.
Нагадую щодо ресторану.
Дев’ята вечора, ти і я, у «Рівер Кафе».
О дев’ятій. Домовились.
У нас зачинено.
Хто це?
Я кажу: клади слухавку.
Роуз, хто це?
Дзинь-дзинь!
Флетчер!
Буенас тардес, Раймондо!
Хочеш, щоб я тобі в дишло цю качалку забив?
Ой, та не бісись ти.
Давай посидимо, вип’ємо як люди...
Знаєш, у суботу я був у редакції
твого улюбленого таблоїда.
Як майстер журналістських розслідувань,
найліпший у цих краях.
Годі овацій, леді та джентльмени.
Вони платять сто п’ятдесят штуцерів за немудрящу роботу –
накопати свіжого бруду.
Для мене це удача, для вас же...
попандос
Адже Великий Дейв,
головний редактор цього видання,
як виявляється, до чортиків ненавидить
твого боса.
А також його строкатий почет – за компанію.
Дейв вийшов на стежку війни.
І хоче жахнути ядерним ударом.
Перша шпальта! Б-дищ!
Скрізь бризки крові, тельбухи і випалена земля.
Давай до суті, Флетчер. Задовга прелюдія.
Добре. Ми обидва у курсі, що твій бос
скоро репне від бабла,
тож я б радо згодився звільнити його від надлишків.
Куди ти, бляха, хилиш, Флетчер?
Якщо будете ласкаві виділити мені
двадцять мільйонів британських фунтів,
я миттю верну усю інфу:
всі флешки, контакти, аудіо, а до того ж...
Оцей скромний сценарій за авторством вашого покірного.
Чекай.
Спочатку було сто п’ятдесят тисяч фунтів,
а зараз – двадцять мільйонів.
Некисла інфляція за тридцять секунд.
А вам, гадай, пощастило, якщо чесно: я прошу крихти
замість того, що можу, чи навіть мушу просити.
О! Боже...
Дякую тобі за альтруїзм, Флетчер,
дякую, сука ти гнилорота.
Не щодня мене лають з такою пристрастю...
Знаєш, це мене навіть заводить.
Годі тобі, давай вип’ємо. Серйозно, це смакота.
Я в неті пошерстив.
Півтори штуки пляшка.
Не думав, що хтось може тринькати такі гроші на віскар.
Розкажу тобі одну історію,
щоб аргументувати логічність своєї вимоги.
Давай у дещо зіграємо, Рей.
Я з тобою не гратиму.
Будь ласка.
Забудь.
Я сказав: давай, бляха, зіграємо, Рей.
Гаразд.
Чудово!
Отже, уяви собі головного героя.
Героя драми чи трагедії, роману, п’єси чи фільму.
Тільки не цієї цифрової хріні,
а реального кіно, на старій добрій плівці,
щоб картинка була зерниста і стильна..
35 міліметрів.
О, я вже бачу це кіно на великому екрані.
Не якийсь там серіал, Реймонд.
Ні-ні – це класична стрічка.
Знята добротною оптикою, із кадром 2.35 до 1.
Ласкаво прошу зі мною
у цю кіномандрівку, адже це
просто неповторна, дивовижна кіномагія.
Що ж, камера! Мотор!
У кадрі – наш протагоніст.
Ефектний альфа-самець у самому розквіті сил, -
це красень із вбивчою харизмою.
Його звуть Міккі Пірсон.
У Міккі унікальна біографія.
Уродженець Америки й стипендіат Оксфорду,
Міккі пробивався з бідності власним розумом.
Непросто зробити гіперстрибок
з трейлер-парку в американській глибинці
в тисячолітній універ туманного Альбіону,
де Міккі вивчав «темне мистецтво» рослинництва.
Він так і не завершив курсу
й додому теж не вернувся, тому що...
знайшов своє покликання.
Свою слизьку стежку.
Міккі – поганий хлопчик.
Він починає штовхати чарівну травичку
багатим і пихатим британським мажорам
і усвідомлює, що в нього непогано виходить.
Він не приховує своїх планів та амбіцій
і майстерно курсує по всіх щаблях
хитрого британського соціуму.
Він впевнено ставить на ваги свої переваги.
Міккі був молодим хижаком, голодним і безжальним,
хитрим і спритним, звабливим і розумним. І йому...
не раз довелось забруднити руки,
виборюючи собі місце під сонцем.
Білозубий фасад не мав вводити в оману.
Міккі пальця в рот не клади.
О! Це були півтори тисячі кінських сил під капотом
і гаряча пушка в кобурі.
Тож наш герой далеко не святий,
у нього за плечима непростий шлях,
його статус зароблено роками тяжкої праці.
Міккі завойовував Старий Світ
із завзяттям підкорювача Дикого Заходу.
Який в нього зараз капітал? Сто, двісті, п’ятсот мільйонів?
Отут і починається новий виток сюжету.
Наш герой на роздоріжжі – складний етап.
Респектабельність та зрілість даються взнаки.
Він втратив апетит до насильства.
Хижак розм’як.
Він хоче забрати свій виграш і вийти з гри.
І, схоже, якраз намальовується ідеальний покупець.
Ефектна склейка, будь ласка.
Інтер’єр, звана вечеря.
І кілька щирих слів подяки Майклу Пірсону.
Подяки за увагу, щедрість і час, приділений нам.
Міккі недарма плекав досить близьке знайомство
з ерудованим та інтелігентним лібералом Метью Берґером.
Так, Реймонд, я усе знаю про єврея, мільярдера та ковбоя,
ще одного яскравого американця
на англійських теренах.
Дякуємо також Метью Берґеру,
який приголомшив нас своїм внеском
у створення центру когнітивно-біхевіоральної психотерапії.
Ці двоє вже перетинались. Хрін зна де.
Можливо, на щорічному міжнародному злеті наркодилерів у Лас-Вегасі.
Вони провертали разом невеличкі оборудки,
але зараз налаштовані на дещо більше.
Це було трохи несподівано, Метью.
Зате тепер ясно, чому ти головуєш за столом.
Я й не знав, що ти такий пройда, дорогенький.
Мітиш в улюбленці аристократії.
Якщо я мічу – то зазвичай не втрачаю свого.
Схоже, ти доволі ретельно підбирав відповідне ситуації вбрання.
Я завжди так дію.
Я б сказав, що відчуття доречності – запорука виживання у суспільстві,
і можливо, найбільш вдало це ілюструється гардеробом.
Вибір одягу для кожного дня – все одно, що вибір стратегії.
Альфа-самці придивляються одне до одного.
Адже йдеться насправді не про одяг, Реймонд.
Ні, бляха-муха.
Ці двоє стріляних псів
обнюхують інтелектуальне причандалля суперника.
За старою як світ традицією вони міряються хазяйствами.
Я б із радістю розпочав спільний бізнес-проект.
Вибачте, але нам час.
Так, звісно.
Попрощаємося з господарем.
То що скажеш?
Не упевнена.
Він – лис, а лиси – істоти передбачувані.
Таких, як він, я добре знаю.
Не замкнеш курник – зранку побачиш пір’я та криваві бризки.
Втім, пополювавши разом на фазанів,
ці хижаки уже скидаються на друзяк.
Усе складається, Рей. Усе йде як по маслу.
Я вражений рівнем і розмахом твого бізнесу.
Намагаюсь вирахувати, як тобі це вдається, але марно.
А я не новачок.
Як можна вирощувати по 50 тонн добірного «супер-сканку»
так, щоб жодна душа не розсекретила?
Ці слова – бальзам для мого его, Метью.
Уявляю, якими сльозами вмивається твій прокачаний мозок,
визнаючи поразку.
Віддаю належне таланту.
Нагадай мені цифри ще раз.
Двісті мільйонів прибутку на рік,
сто мільйонів чистого.
Проте твоя команда давно в курсі.
Усе прораховано вздовж і поперек.
Найголовніше інше: я виставляю ціну
у чотириста мільйонів.
Утім, ти й це знаєш. Поїхали.
Може, я й не в контексті усіх аспектів цього гешефту,
проте на кону явно скажені бабки.
Питання: в яку саме суму
оцінити володіння інфою, що може зірвати цю епохальну операцію?
Я скажу.
Людина жадібна поклала б око на півціни продажу.
Проте людина мудра знає,
що безкомпромісна сума в двадцять мільйонів
буде для всіх чудовим компромісом.
Яке ж ти хитре й цинічне падло, Флетчер.
Вигадав такий вдалий шантаж.
Ну, насправді його вигадав не я.
Це все Великий Дейв.
Він мені дав завдання копати під Міккі,
шукати компромат, стежити за ним,
лічити його мішки й викривати грішки.
О, Міккі Пірсон.
Одіозний американський гангстер. Ми покінчимо з ним.
Завів собі нового дружбана.
Лорда Пресфілда.
Питання! У нас один лорд Пресфілд?
Ми про його світлість герцога?
Так. Колись четвертого у черзі на трон.
Якимсь чином Міккі Пірсон вліз без мила
у пресвітлу герцогську сраку.
Ця справа твоя, Флетчер.
Потрібні твій творчий підхід, твоя чуйка.
Ти мій найдосвідченіший гончак.
Даруй, та чи ти часом не забув,
з ким розмовляєш, Дейв?
Я добре це пам’ятаю, Флетчер.
Хочу пересвідчитися, що не буду розчарований гонораром.
Сума – один-п’ять-нуль-нуль-нуль-нуль.
Дейв хоче покінчити з Пірсоном.
Моя місія – урятувати вас.
За свої гроші ви отримаєте цілий пакет послуг.
Можете навіть продати права на екранізацію.
Розрулимо це разом. Як справжні партнери.
Я тебе добре знаю.
Ти ніколи про себе не забуваєш.
І я так само.
Дні мого зеніту позаду, Рей.
Я старішаю.
Чому це Великий Дейв доколупався до боса?
Два місяці тому твій безцінний Міккі
пошив мого любого Дейва у першокласні дурні.
Генрі! Міккі.
А конкретніше?
Не потис його руку.
- Дейв. «Дейлі Принт». - І що?
Ні, я редактор «Дейлі Принт».
Виявляється, Дейв полив брудом одного з лордів, пригодованих Міккі
у найкращих традиціях жовтої преси.
Схоже, його вельможність крутив шури-мури
зі своїм юним красопетом-дворецьким.
Звісно, скандал, обвал акцій, звільнення, гучне розлучення...
Навіть діти його зреклись.
Ясно, що Дейв – та ще сволота,
але усі ходять перед ним на цирлах,
бо бояться, що він полізе ритись у їхній білизні.
Однак твій Міккі має титанові яйця.
Тож він опустив Дейва перед людьми,
у коло яких Дейв і не мріяв потрапити.
Лорди, леді,
серед яких Міккі почувається як риба у воді.
Маю йти, даруйте.
З тим же успіхом він міг стягти з Дейва штани.
Боюся, тебе відверто послали в дупу, Дейв!
Дейв здувся, як ярмаркова кулька.
Це ще не привід Міккі життя ламати.
Не знаю, не знаю.
Він прагне крові Пірсона
і може отримати її, друже.
Хіба що ми з тобою...
Ти сраний звіздун-фантаст.
Шуруй звідси, поки я добрий.
Не роби дурниць.
Я тебе просто розігріваю.
Отже, є вагома причина,
чому Метью та його посіпаки
не можуть второпати, як Міккі все прокручує.
Як він вирощує п’ятдесят тон
найкращої «білої вдови» щороку?
Кожен собака знає: для цього потрібні плантації.
То де ж вони, цікаво?
Як йому вдається їх приховувати?
Не можна тупо вирити яму
МАЄТОК ЛОРДА ДУНКАНА. ЛОКАЦІЯ #9
і сховати там двісті вантажних контейнерів.
Ні, таке не спрацює.
Ні, тут треба мати уяву.
А також талант.
Із землею в Англії є проблемка: її мало.
І навіть на приватну територію є публічний доступ.
Усі мають свої права.
- Собачники... - Добрий ранок!
Так, салют!
Туристи, гуляки, природолюби, пішолюби, борсуколюби...
Хрін-зна-що-сука-люби.
ХРІН-ЗНА-ЩО-СУКА-ЛЮБКА
Усі, в кого є час топтати зелений ряст неньки Англії.
Ранок добрий!
Ясно, що в них групи, форуми, збори,
соцмережі,
де вони раді почесати язики про кожного,
хто надумав стригти газон без належної ліцензії.
А ще є гелікоптери, дрони, супутники,
культурні пам’ятки, парафіяльні ради, -
і усі на низькому старті
А що буде, коли захочеш підвести кудись електрику!
То що ж у Міккі за унікальне ноу-хау?
Я знімаю капелюха перед елегантністю його рішення.
То, може, поясниш мені нарешті?
Розуміння культури – ключ до розуміння особи.
Знать, аристократія,
герцоги й баронети, лорди й леді –
і в усіх сотні акрів та свист у кишені.
Дворянські гнізда, боротьба з пліснявою
і фамільне срібло.
Стара добра готівка – вкрай вагомий аргумент для класу,
зацькованого ліворадикалами та пригнобленого податками.
Тут не встигнеш отримати спадок –
половину відхапує держава.
Саме тут на сцену виходжу я –
мов той янгол, бляха, охоронець, -
і пропоную свої послуги з вирішення фінансових ускладнень.
Що я роблю – їм по барабану,
головне, щоб потік готівки не припинявся.
Загнуздати лорда – круто, проте нелегко.
Тут потрібні вино, розваги та жіночки.
Дванадцять точок.
Дванадцять ферм.
У дванадцяти з тисячі британських маєтків.
Бажаєте знайти їх – уперед і з піснею.
Якось так.
Уся інфраструктура.
Ось що, з Божою поміччю,
ти у мене придбаєш.
Якщо все насправді настільки надійне і прибуткове,
я готовий придбати цей бізнес.
Але годі ходити коло та навколо.
Дай глянути на товар.
Я солідно вклався у те, щоб мої ділянки
лишалися невидимими.
Якби моя трава була в тебе під ногами, ти б не дізнався.
До речі, вона таки у тебе під ногами.
Твій бізнес – справжній шедевр, Майкл.
Шкода, що він піде псу під хвіст,
коли брити доростуть до легалізації.
Чи логічно просити таку прірву грошей?
Без децла півлимарда?
БЕЗ МАЛОГО ПІВМІЛЬЯРДА
Ціна незмінна.
Ласкаво прошу глянути на те, за що її виставлено.
У-у. Душевний гаражик за чотириста лимонів баксів.
А слюсарний молоток включено?
Ображаєш. Давай покажу цвяхи.
Не вдарся головою.
Здоров, хлопці.
Зелень Англії свята й рясна!
Нічогенькі цвяшки.
Локація, колектив, технологія.
Ти купуєш фундамент – будуй що хочеш сам.
У комплекті йдуть найліпші приміщення,
світила ботаніки та травкосомельє,
а також найіноваційніші методи вирощування марихуани на планеті.
І от коли наша красуня вийде на легальний ринок,
а попит всуху обжене пропозицію,
ці секретні лани, ці досвідчені травоексперти
й мої прогресивні методики
будуть на вагу золота.
І належатимуть тобі.
Знаєш, скільки років у Штатах пішло на те,
щоб після скасування «сухого закону»
задовольнити потреби спраглих?
П’ятнадцять.
Елементарні закони ринку,
Це вірний виграш, джекпот без турбот.
Тож моя ціна логічна.
Ми обидва знаємо, що 400 мільйонів – це до смішного скромно.
Особливо якщо згадати, що коли хапати стане кошерно,
цей бізнес коштуватиме
від двохсот мільйярдів до...
до півтрильйона фунтів.
На рік.
Каннабіс.
Марихуана.
Сенсимілья.
«Біла вдова» суперчиз.
Це золота жила.
Апетитний вершечок безцінного айсберга.
Якщо він такий вже безцінний, навіщо продавати?
Я заробив собі репутацію чоловіка,
що йшов до успіху непросто.
Так склалось,
що забагато крові на цих руках.
Та новий етап цього бізнесу,
абсолютно легальний, що розростатиметься
під міцним крилом законності, юридично бездоганний.
Цей етап, Метью,
вимагатиме юридично бездоганного власника.
а це, боюсь, не про мене.
Гадаю, на пенсії не так і погано.
Гулятиму, дихатиму повітрям,
плекатиму троянди разом з благовірною, діточок роститиму.
Я це заслужив.
Слухай. Ми обидва знаємо:
розведення – це лише половина бізнесу.
Головне – твої європейські контакти.
Я бачив твій ковбасний заводик,
та цікавіше, як ковбаса знаходить покупців.
На все свій час, Метью.
Спершу монети, потім котлети.
Тепер, коли ми вкурили конфлікт протагоніста,
час глянути і на антагоніста.
Цієї ж пори саванною мчить
ще один прекрасний кровожерливий звір,
лишаючи трупи на шляху до водопою.
А зараз ти про кого?
Зараз, Раймондо, я про Нелюда.
Хто ж цей Нелюд?
Може, це китаєць чи японець,
бери його грець. Лежати – усім песець.
Драконяче поріддя, ні душі, ні серця,
ні клепки в голові...
Його поява розносить кожну сцену на мільярди кривавих друзок
Ба-бах! Бах-бах-ба-ба-бах!
Аста ла віста, бляха!
Даруй, що перебиваю, Флетчер,
та на Нелюда це не схоже.
Я перевіряю тебе на уважність, Реймонд.
Отже, наведемо фокус на менш яскравого,
проте стильного та елегантного Нелюда,
такого собі азіатського Джеймса Бонда.
Нікори не кажи нікори.
- Відчиняй! - Слухаюсь, бос.
Гидота.
Облий зі шланга, нав’юч по вуха і хай пензлюють лісом.
- Покажи 432-гу. - Слухаюсь, бос. Ось вона.
Не стій там!
120 дисків, 32 двигуни ЛС, 67...
Гаразд. Заплати йому.
Сорян, хлопці.
Це сороківка, а домовлялись про двадцятифутову.
За цю фуру ціна подвійна.
Ціна подвійна?
Джентльмен сказав – джентльмен зробив.
Чи ти, Нґок, чи твоя сім’я заплатять мені за цей урок.
Тобі усе зрозуміло?
Так, бос.
Заплати цьому вбогому чмошнику.
А ми поки що покинемо Нелюда
і повернемось до Міккі.
Якщо думаєш тут закурити, не раджу.
Я розгублений. Не радиш мені...
закурювати чи думати?
О-о... Я просто... Тихо. Тихо-тихо.
Усе, я виходжу, вже вийшов.
Гадаю, у цих джунглях
усі давно зачекалися появи цариці.
Гарольд, сумку.
Це Клеопатра з лондонських низів біля Цезаря з американської глибинки.
Єдина щербинка у незламній криці його обладунку –
це відданість, пристрасть,
мало не одержимість своєю красунею-дружиною.
- Я намагаюсь зробити тобі послугу. - Так, я знаю, але...
Та подібні спроби коштують мені дедалі дорожче.
- Слухай, Роуз, ми ж стільки разів це... - Чому міс Ковкіна досі тут?
Її рейндж мав бути готовий ще вранці.
- Хто така, в біса, міс Ковкіна? - Я не до тебе, Майк.
Даруйте, бос. Його рихтує Родж.
Скільки я маю казати? Роджеру сюди не можна.
Це автохрам жіночності. То де він?
В офісі, з вашим чоловіком.
Машенька, дорогенька, ще буквально двадцять хвилин.
- Роуз? Роуз, ти чуєш, ні? - Розалінда, я маю бути на фітнесі...
- ...за півгодини. - Двадцять хвилин і за наш рахунок.
Ліза, шампанського.
- Майк, ти ще тут? - Ясно, що, бляха, тут.
А якщо ти ще, бляха, тут, то хто замовляє запчастини?
То що скажеш?
Нічого тема, вставляє м’яко.
Нота медку,
як чікса в соку.
У тебе чуйка немов би та шаблюка, Міккі.
Нормас швартує.
Привіт, Роуз.
Що тут, у біса, коїться?
Ти у своєму репертуарі.
Роджер має авто закінчувати, а ти мені його тут в шмарклі накурюєш.
- Уже біжу, бос. - Сподіваюсь.
Родж невинний, як ягня,
Ти ж знаєш, у нього особливий нюх,
от я і звернувся по допомогу.
Родж, униз і до роботи.
Лечу.
І нащо ти прийшов?
Та хотів зі своєю жінкою чайку попити.
То чого чекаєш? Став чайник.
Схоже, діло таки йде.
- Але є «але»? - Та які там «але».
Осінь життя прекрасна.
Я ціную цивілізованість, приватні школи, марочні вина
і люблю заїдати мікстуру ложечкою чорної ікри.
І, сподіваюсь, більше часу проводитиму з тобою.
І я сподіваюсь.
Та я не хочу, щоб ти тинявся,
депресуючи від безробіття і жаліючи себе.
Упасти й не встати!
Будь-яка інша жінка благала б чоловіка зав’язати з цим, проте не ти.
Бо я тебе знаю, любий.
Слухай, зроби свій вихід елегантним.
Якщо поповзуть плітки, що ти йдеш,
хтось побачить тут слабкість.
Скажуть, диму без вогню не буває.
З відповідними наслідками.
І тобі доведеться випалювати цю чуму залізом.
Проте не особисто.
Ти вищий за цей бруд.
Для нього є спеціально навчені люди.
М-м, бляха, я люблю тебе.
Я знаю.
Як щодо?..
Ні, почекаєш.
А мене чекає руська, яка вже заряджає свій «калаш». Я до неї.
Чи клич її сюди третьою.
Ще чого?! Переб’єшся!
Флетчер.
Чому я слухаю цей маразм?
Я й так знаю всі гарячі новини свого світу.
Чого я досі ніяк не дожену –
це навіщо Майклу виписувати тобі чек на двадцять мільйонів
Твій порок – нетерпіння, Реймонд.
Я – автор сценарію.
Як кажуть кіношники, я проклав «труби сюжету».
То пусти по них вже воду нарешті.
Що це в тебе таке? Барбекюшниця?
Так, угадав, Флетчер.
Люблю барбекю.
То це продумана технофішка, так?
Гріє тобі коліна і готує вечерю водночас?
Розкажи, де ти таку відірвав.
Забирай з собою, тільки вали звідси.
Рей...
А не засмажиш стейк?
Так, гаразд.
Якраз шмат вагю у морозилці завалявся.
Я в житті не їв вагю.
Шкода витрачати таке м’ясо на тебе, але іншого нема.
- То я збігаю? - Ні-ні.
Лишайся, де стоїш.
А, йоперний!
Воно гаряче.
Ох і слизький псяка цей Флетчер.
Добраніч, Аслан.
Тридцять два движки?
І все це у сорокафутовій фурі?
Так.
І як же ти провернув це?
Хто не знає – серця не крає.
Ціна висока.
То назви суму.
Гроші – це ніщо.
Ясно, і що ж тобі треба?
Розмова з Міккі.
Забудь одразу. Це без варіантів.
Це у його інтересах.
Знаєте що, запчастини ваші.
Дарунок на знак шани.
Ви знаєте, де мене знайти.
Я не обіцяю нічого.
Нелюд таки пробився до Майкла, так?
У нього броньовані яйця –
заявитись отак нахабно, кликали його...
чи не кликали...
Від імені просмаленого дракона на ім’я Лорд Джордж.
Цей старий бусурмен – той ще відморозок,
але Нелюд... О-о, це нове покоління.
А у китайців апґрейд блискавичніший, ніж у сраних ай-фонів.
Що саме йому потрібно?
Чи діє він на свій страх і ризик?
Чи викохує наполеонівські плани за спиною Лорда Джорджа?
Так, це був вишуканий план -
віддати з панського плеча стотисячний вантаж запчастин.
Бо кожен собака знає: путь до чоловічого серця -
через ту, що поруч з ним.
Цікаво, з ким ти поруч, Реймонд.
Дякую, що знайшли час для мене, Майкл.
Лорд Джордж шле вітання.
Я згодився на зустріч виключно через прохання Роуз.
Більше ніколи не смій тиснути на неї.
Я не хотів образити її.
Чим можу допомогти?
Наскільки я знаю, ви йдете.
Я іду? Куди ж, цікаво?
Спати? Срати? Гуляти?
Не мороч мені ядра. Мій час не гумовий
Кажуть, ви відходите від справ.
Тому я пропоную... дещо цікаве.
Дозволь, я зупиню тебе одразу.
Не розбазарюй безцінний подих молодості.
Є рішення, які стосуються тільки мене.
Тема мого бізнесу не на порядку денному.
Це істотна сума.
Кеш.
Я не товар на продаж.
Для розмови на цю тему все одно бракує нулів.
Тут, може, й вистачить на ковбасні обрізки для твого пса,
та для мене це образливо.
Ти заганяєшся.
Ти забуваєш закон джунглів, зневажаючи мене.
Коли в шерсті вожака густішає сивина,
час відійти вбік,
поки його не відійшли.
Нешляхетно граєш.
Негідно, Майкл.
Я хотів тебе виручити.
Це великі, бляха, бабки.
А це...
велика, бляха, пушка.
Що, таки є у тобі щось людське, Нелюд?
Несолодко, так?
Шукаєш свій болт чи підлогу протираєш?
- Падло! - Куди, гівнюк, намилився?
Ти вийдеш звідси ногами уперед, сраний шизоокий качкоїд!
Що ти там бухтів про закон джунглів?
Ану повтори! Щось ніби про вожаків і молодь?
Щось про сивину?
У цих грьобаних джунглях один, бляха, закон!
Коли лев хоче жерти, то жере!
Помиляєшся, Флетчер. Так грубо Майкл не працює.
Та знаю я, знаю.
Така собі невеличка творча вільність..
Жодному фільму ще не завадив екшн.
До речі, щодо Майкла саме такі байки ходять.
Ходили такі байки.
Зараз все цивільніше.
То жере!
Я знаю, у вашій культурі в шані казки. Тож...
дозволь, я розповім тобі одну.
Жив собі юний нерозумний дракон,
який прийшов до лева, гордого і хитрого,
купити його територію.
Лев не зацікавився,
тож сказав дракону, щоб той в сраку йшов.
Юний дракон не збагнув цього напрямку,
тому уперто
ліз до гордого хитрого лева знову й знову.
І тоді гордому леву довелося всадити
п’ять добрих куль у драконячий казан.
Казочці кінець.
Гадаю, що у ній є мораль.
Не наважуся сказати, яка, проте...
ти на вигляд розумний, Нелюд.
Можливо, ти поясниш мені.
Схоже, вам пора, хлопці.
Майкл, раджу серйо...
Поміркуй.
А поки – в сраку пішов.
О-о, сто пудів Міккі зацінив цю зустріч, хіба ні?
Так, він був задоволений.
Верхівку чи нижній шмат?
Що ближче до дупці, сонце.
Після бесіди з Нелюдом сюжет пішов розвиватися стрімко.
Чи не завівся часом на одній з плантацій Міккі кріт?
Бігом.
Тихо, тихо, тихо. Давай, сюди.
Погнали.
Балаклави.
Понеслась. Пішли, пішли, пішли, пішли!
Песець...
Щоб я так жив!
Йоханий кирдос!
Сказали, буде крапалик ганджубасу.
Ні хріна ж собі крапалик!
Йоу, чуваки!
Уже розфасоване.
Так, харе втикати.
Ну шо, до справи, пацики.
Ви хто, в біса, такі?
Йоу, народ. Балаклави.
Ви хоч знаєте, чия це трава?
А нам насрати.
Оце ви лохонулись, хлопці.
Чуєш, Теззо?
- Що? - Підходь, у нас гості!
Що за шоу?
Вони по нашу анашу.
Марв!
Хто ці клоуни? Джон!
Здоровки, старі пердуни.
Гей, Френк!
Це хто завітав? Іди сюди, Мо!
Це весь дід-парад, чи ще є?
Хочете артритом трусонути?
Вами, шмаркачами, трусонемо.
Три!
Гей!
Ша, не наривайся, дідуню!
Куку! Чуєш, Гачок, я не при лаве, тож...
Якого лисого!
Бос, жени два бургери з сиром. У темпі, шариш?
Так, два бургери, і ще хочу дві порції картохи.
Це тільки мені сцяками смердить?
Що це, в сраку, за ушльопок?
Ану, на два кроки назад.
Тобі кошак у пиво надзюрив, а ти не помітив.
Назад на два кроки і чекай у черзі.
Дядя, завали хавало. Кров’янку пущу!
Струмок у підгузок ти пустиш, синуля.
Кажу, назад відступив.
Гачок! Давай! Попиши його, не сци.
- Візьми на перо. - Ризикни.
- Хочеш? - Підріж суку.
- Давай! - Так. Ну-ну.
- Поклади фраєра. Поклади це гівно! - Під ребро йому!
От срань!
Якщо почав, то давай, Гачок. Нападай, а не танцюй.
Ходімо, скоріше.
Це що у вас, позашкільний клуб за інтересами?
Б’ємо старих? Дамочок грабуємо?
Ой-ой-ой-ой-ой, які ми круті!
Усім лежати й боятись, так, хлопці?
А ще ж можна до геїв подоколупуватися!
Я вже застоявся! Давайте якийсь ворушняк! Ану!
Чого стоїмо, вперед, тільки швидко! Відірвемося!
Пішов ти, чуєш?
Ти розчаровуєш мене, синуля. Ану, другий шанс.
Давай ще раз. Давай ще.
Хотів порізати мене.
- Вперед, пацан. - Покажи йому!
- Іди сюди! - Ага. Ага. Так-так, давай!
Без понтів, вдар! Засади йому як слід, бро! Ти можеш!
Падло!
От сука! Ти нарвався, козляро!
У швидку хочеш?
- Мої очі! - От срань... Кабздець, блін.
Не ганьбіть себе так більше, хлопці.
Сцикуни ріжуть, дівки стріляють, пацани б’ють.
Дорослі мозок вмикають.
Ось справжнє поле бою.
У голові, у сірих клітинках!
Травмував мене, сука.
Не марнуйте років. Життя вам скрутить дулю.
Життя пресує простих хлопців.
Приходьте до мене у зал, вигадаю для вас щось.
Чекай, то ти – Тренер?
Тренере, це Ерні.
Песець, це ж, бляха, Тренер, бро! Сам чортів Тренер.
Ерні, що таке?
М’яч у сітці, Тренере.
Ми тут пошуміли, і тобі буде триб’ют, бо ти наш ментор.
Так, не знаю, про що ти, але звучить дуже фігово.
В нас реально вагон елітної марухи.
Так, слухай сюди, Ерні.
Валіть звідти.
Та усе, ми вже фургон розвантажуємо.
Узяли мій фургон?
Чекайте у залі. Буду за десять хвилин.
Даруйте, що непокою, та, думаю, ви маєте це побачити, бос.
ПАЦИКИ ПРЕДСТАВЛЯЮТЬ
ХІТ #4. БИТВА ПРИ ГАНДЖУБАСІ
Я – Яйко-Бенні, з якого не зробиш яєшню.
ЯЙКО-БЕННІ
Я звусь Дух. Ти не бачиш, а я поруч.
А я – Ерні. Сила в кулаках – як бетон у цистерні.
ЕРНІ
Джим.
ДЖИМ – ВСІМ ЖИМ-ЖИМ
Нащо нам ця порнобійка?
Бо її знімали на моїй плантації.
- Тренере! - Джим! Ану вирубив це.
- Та я просто... - Джим! Негайно в офіс.
Бенні, постав це і бігом за Джимом.
Це не я придумав, Тренере.
- От чорт. - Мел...
на хіба ти дозволив розбити собі ніс?
У тебе за тиждень бій!
Та до весілля заживе, я наче огірок.
Дивись мені!
Та тут на мільйон хапок! Щоб я так жив!
Я тут реально крутезний, бляха. Світло бомбезне.
Не забудь взяти оцей ракурс. У ґанґста-стилі.
Це те, про що я думаю?
Так, але це вже найкращі дублі.
Тільки не кажи, що вже виклали в онлайн.
Та ми хайпонули, Тренере. Це хітяра.
Галактичного рівня.
Сам винен, осел.
Не можна було вас лишати без нагляду.
Негайно видаляй! Негайно!
Якщо по чесноку, я був вражений.
Ще молоко не обсохло, а махатися вміють, шеф.
Той, хто їх вчив, cвою справу знає.
Дякую. Я зрозумів.
- Я просто кажу, що... - Ти все сказав.
Що ж, дякуємо.
Щойно я погоджуюся на умови Метью
та шлю на хрін Нелюда з його пропозицією,
на одну з моїх ферм нападають.
Вперше за весь час.
На збіг обставин не надто схоже.
Це не збіг. Це конкретна підстава.
Як її відшукали?
Ще не ясно. Я над цим працюю.
Подумайте про Метью.
Його треба заспокоїти, щоб не злякався за свої мільйони.
Стільки питань зависають у повітрі, Рей.
Кому стало розуму відшукати одну з Майклових ферм?
Окрім мене, звісно.
І кому стало сміливості організувати такий напад?
Тим паче зняти на відео й викласти онлайн.
Питання, що саднять, мов відкриті рани, так?
Я хочу допомогти, Майкл. Я твій друг, союзник,
Санта-Клаус на весь рік.
І зазначу, що моя ельф-команда працює вкрай переконливо.
Переконливо?
І навіщо ж мені їхня переконливість?
Власне, я чув, що у тебе виникла проблемка.
Якось ти виручив мене в скрутну годину,
тож послуга за послугу:
в мене справді дуже і дуже впливові друзі.
Ельфи?
Так. Ти вжив це слово.
Невже?
У мене жодних проблем, Метью.
Жодних проблем.
У нас для тебе є дарунок.
Справді?
Як цікаво. Що ж тут таке?
Це прес-пап’є.
Щоб не розлетілись папірці, що я тобі віддаю.
Воно, схоже, стріляє.
Однак це прес-пап’є.
Є нюанс: у цій країні, на відміну від Америки,
це незаконно.
Як і нічна їзда на велосипеді без ліхтаря.
Закони – лише орієнтири.
У Франції незаконно називати свиню Наполеоном.
Проте хто мене зупинить.
РАЗОМ КРІЗЬ ОКЕАНИ
Що ж, я вдячний. Ціную ваш жест. Дякую.
Разом крізь океани.
Міккі заспокоїв Метью, і, здається, вони скоро ударять по руках.
Та якщо зволікати, не усунути ризик і довести до закриття точок,
МАЄТОК ЛОРДА ГЕНРІ. ЛОКАЦІЯ #2
це може влетіти Міккі у копійчину,
тож діяти треба негайно і рішуче.
Мені варто нервуватись?
Не думаю. Але я волію перестрахуватися.
Тобто?
Тобто я збираюсь прикрити цю ферму.
і обрубати тут кінці, наче нічого й не було.
Кілька днів очі мулятимуть вантажівки, і все стихне.
Не прикидатимусь: втрата мільйона фунтів комісії на рік
істотно знежирить мене.
Розумію як ніхто.
Я утратив товар, частину щомісячних прибутків,
я вкладуся в закриття точки, у відкриття нової...
Життя завдає удар за ударом.
Що сталось?
Та в нас...
Виявляється, треба терміново покрівлю міняти.
Повторюю: для мене це така ж прикрість, як і для вас.
Генрі.
Міккі.
Дворянчики допомагали Міккі.
Настав час Міккі допомогти дворянчикам.
От тільки їх до фіга і більше.
Генрі...
А біда, як то кажуть...
Дозвольте виручити вас із покрівлею.
За собою друзяк тягне.
Адже безпораднішою за дворянчика може бути тільки одна істота –
МАЄТОК ЛОРДА ПРЕСФІЛДА. ЛОКАЦІЯ #12
дворянське поріддя,
що повертає нас до вже трохи призабутого Великого Дейва.
Який є головною причиною того,
що я тут з тобою дудлю віскарик.
Ось він, підступний задум Дейва потопити Міккі:
використавши як морську міну
єдину ненаглядну донечку лорда Пресфілда.
Доця лорда Пресфілда, мізковита й талановита Лора,
клубок суїцидальних настроїв,
запала на порочне втілення героїнового шику – Пауера Ноеля.
Оце і є нашою темою.
Разом з цим смердючим Пірсоном,
який оплів своїм павутинням забембаного лордика
і штовхає наркоту юній зірковій рок-парочці без гальм...
Та й іншим розгнузданим лорденятам, занедбаним батьками,
що мотаються по Куршавелях і борделях,
і яким на своїх кровиночок насрати.
Класно сказано. Гарно у вас виходить, бос.
Я це й сам знаю. Писок стулив.
Зморена булімією, наркозалежна дочка аристократа,
яка співає під фанеру...
На голці разом із нарколигою з гвардії екс-попсовиків –
під крилом бандюгана Міккі Пірсона - гарний сюжет.
Серйозно, сюжетик – ульот.
Ми з неї пилинки здували.
Бо це ж наша крихітна Лорлочка.
Чарлі звав її Лорла,
бо вона довго не вимовляла «Лора» у дитинстві.
Нам страшенно її бракує.
Я поганий батько.
Любий, припини вже картати себе.
Я згоден з Анною, Чарльз.
Це не ваша провина.
Схоже, Лора потрапила в не гідну компанію,
що скористалась її наївністю.
Що ми зробили не так?
У багатьох наших друзів у сім’ях те саме.
Зурочення якесь.
Можливо, я зараджу?
То ви допоможете?
Докладу всіх зусиль.
Треба й вам такий маєточок, бос.
На все свій час.
Усе гаразд?
Пам’ятаєш, у них є донька?
Так. Лора. Гарна, ще й співає.
Юнацький топ-хлоп-фанко-поп.
На жаль, наркоманка.
Зникла безвісти. Треба знайти й вернути додому.
Проблеми з цим?
Я передчував щось подібне, бос, тож рознюхав ситуацію.
Я знаю, де Лора. Усе не райдужно, краще нам у це не лізти.
Чого ж?
Це Південний Лондон, райончик той ще.
- Ну і? - Не наша юрисдикція.
Рівняння з надто багатьма невідомими.
Як не захоче йти, бруднитись доведеться.
Може, ти й маєш рацію, та все ж інакше ніяк.
Так, я розумію.
Та може, хай краще Фрейзер іде?
Ні, до чорта Фрейзера, Рей, ти моя права рука. Я тебе шлю.
Я так нариків не люблю.
Скрізь сморід, ширево, багно і гівно.
Вимикай заморочки, тобі ж не цілуватися з ними, Рей.
Це чиста філантропія.
Усе, поїхали.
Що там кажуть про добрі наміри?
І отут нарешті твій коронний вихід, Так, Раймондо?
Ти береш усе у свої руки і запускаєш ефект довбаного доміно.
Про що ти?
Ти ж сам знаєш, яка слизька штука – добрі наміри.
Стук-стук-стук-стук, стук.
- Якого ти на неї витріщався, козел? - Та чого ти причепилась, психопатка!
- Ні на кого я не витріщався! - Не треба з мене дурепу робити.
Буенос діас.
Помилився дверима.
Мене звати Реймонд Сміт.
Дозвольте, я зайду ненадовго, добре?
З якого приводу, офіцере?
Я не з поліції.
Я тут у доволі делікатній справі. Стосовно Лори Пресфілд.
Ніколи про неї не чув.
Усім зацікавленим особам буде значно зручніше,
якщо ви дозволите мені увійти.
Ні. Вали в дупу.
Ні хріна собі.
Жирна тачка, чувак.
Движок тут – звір. А з дисками повна лажа.
Дай нам ключі, ми тобі хромовані підженемо.
Глянь, чувак дезерти і штанці модняві нап’яв.
Якусь чуву охмуряє.
- Якого хріна? - Бляха, що за...?
Це що, в біса, було?
Ви хто, в сраку, такі?
Якого хріна вам треба? Нафіга сюди приперлись?
Тихо, тихо, хлопці...
- Що ви тут забули? - Валіть звідси!
Тихенько, тихенько.
Сидимо як сиділи, малята.
І ти сідай.
Дякую.
Не проти, якщо я провітрю трохи?
Хто, бляха, ці упирі, Браун?
Не варто хвилюватись, шановний.
За кілька хвилин ми вас покинемо.
Ні-ні-ні, чувак, за секунду. Ану забирайтесь.
Я тебе, сука, тупо порву! На вихід, я сказав!
Краще сядьте, Пауер.
Бо можете напроситись на більші проблеми.
Я щось не вкурив, чувак. Звідки це чмо знає мене?
Я знаю усіх вас.
Хіба що окрім цього непорозуміння.
Я знаю, де ви вчились.
Знаю, хто ваші батьки.
І знаю, що за герич тут кожен відсмокче кому завгодно.
Тому сядьте.
Скажу одразу.
Я на декого працюю. Це впливова особа.
Майкл Пірсон.
Десять балів, Лора.
Що за Майкл Пірсон?
Дружбан її батька. Рулить тут трав’яним ринком.
Типу крутий перець.
А ви хто будете, хлопче?
Аслан.
Звідки ж ви, Аслан?
Незвичне ім’я для підданого Її Величності.
З Діснейленду.
І як я не вгадав.
Усе правильно, Аслан, мій бос – «крутий перець».
Та моліть Бога, щоб він не почув вас.
І забудьте все, що про нього знаєте,
щойно ми вийдемо за двері.
Отже, Лора, батько попросив відвезти вас додому.
Лора нікуди не поїде.
Не проти, якщо я сяду?
Проти.
Я проста людина.
Тому скручую косяк олдскульно.
Без всяких випендрасів, прибамбасів, коксопримочок та інших муток.
Я – за старий добрий косячок «п’ятдесят на п’ятдесят».
Класика, смак юності.
Тож мені, мабуть, ніколи не збагнути, як можна підсісти на героїн.
Якщо є кайф проклятий, для смертників,
то це «білий дракон» - героїн.
Ти пробував колись, Банні?
Я не по цих справах, Рей..
Я навіть не пихаю більше.
Та ясно що. Банні в качалку ходить..
Це видно одразу.
Скільки уже витискаєш?
Сто двадцять тягну.
Ну а ти, Браун?
Що ти маєш на увазі?
Типу скільки піднімаю?
Ти не піднімеш і голівки сиру, засранець.
Серйозно...
Хочете розважитись трохи –
можна дмухнути, перепихнутись, винця хильнути.
Завжди є Баррі Вайт, є романтична вечеря і романтичний перетрах?
Хто такий Баррі Вайт?
Моцний чорний дядько. З гарним голосом.
Я зовсім заплутався. Романтична вечеря,
а потім перепихон з Баррі Вайтом?
Помовч, Браун.
Ти заплутався задовго до Баррі Вайта.
Якщо у вас сумно на душі,
чого не вилити душу другу,
не поговорити, чого разом не пошукати рішення?
Проте ні.
Комусь до душі гнити у розпусті.
Ховаючи свою провину у білому порошку.
Сорян, у чому я винний?
У тому, що ти лайно, Браун.
Нікчемне лайно.
Та я не мозкоправ і не нянька.
Я просто намагаюсь поділитись позитивним світосприйняттям.
Адже саме у цьому філософія травки.
Хай там як,
повернемось до Лори.
Королеви цього царства вічної срані.
Ніжної троянди на купі гною.
Як щодо вернутись до життя?
Відчинити вікна і впустити світло?
Дати своїм батькам трохи радості й зробити неможливе?
Бути щасливою?
Гаразд.
Всратися. Та це легкотня.
Просто фантастика.
Ну що ж, добре. Банні,
допоможи Лорі зібрати речі, будь ласка.
Нема питань.
Розслабся, Банні, у мене нічого нема.
У цій дірі стирчати – тупняк.
Не йди, будь ласка. Чекай!
- Срань... - Сидіти!
Ще раз мене торкнешся – я тобі, бляха, руку відірву.
Усе гаразд, Банні, можеш іти.
Я ще здатен поставити на місце кінченого нарика.
Дейв, хай малята посидять тихо одну хвилинку.
Мабуть, кент по шишечки припхався.
Що, дідо по драпу виступає?
- Чи є у вас план, містере Фікс? - О, в дідулі дофіга лавандосу, блін.
Ось тобі на драп. Ось тобі на чупа-чупс.
І на желейних ведмедиків.
Та він при бабосах.
Тихенько, тихенько.
Ах ти ж падло.
Пішов у сраку!
Гля, які у дідугана котли, чувак!
Гей, котра година, містере Фікс?
За дві хвилини відвалинадцята.
Вируби його, Браун!
Нет! Нет! Нет!
О, зброя. Прекрасно.
Дуже мило з його боку.
П’ять років в’язниці будуть чудовим бонусом.
Зброя? Що ти, кохана. Це прес-пап’є.
Ну звісно. І у нього є виводок з шести прес-пап’яток.
Доведеться позбутись його.
Салют, Рей.
Розалінда. Даруйте, що перериваю.
Щось важливе, Рей?
Лора Пресфілд щойно повернулась додому.
Чудово.
Що сталось?
Неприємність з одним її другом.
Чорт.
З вікна випав, бос.
Гей, котра година, містере Фікс?
За дві хвилини відвалинадцята.
Ох ти ж йоханий.
Схоже, неприємність серйозна.
Так. Смерть – штука неприємна.
- Твою ж, бляха, дивізію! - Ану, селфач запилимо!
Реально угар. Уперше з трупаком фоткаюсь.
То ти когось убив?
Ні, його вбила гравітація.
- А звали його...? - Аслан.
Якийсь росіянин зі сколотими венами.
Росіянин? Гірше нікуди.
Хтось бачив?
- Ще селфі, чувак! - Я тепер стрінгером буду! Бабки коситиму!
Срань.
Ніхто нічого не зняв. Усе чисто.
А тіло?
Я подбав про нього.
До ідеалу далеко.
Згоден.
Ці нарики вдягнені як бомжі, та це маскарад.
Вони вчаться у коледжах, дорогих і престижних.
Аслан!
Їхні батьки мають гроші. Багато грошей.
Тому в нас проблема.
Чорт.
Закладаюсь, ти не сказав Міккі усієї правди!
Вудку закидаєш, Флетчер?
Нічого ти не знаєш.
Угадав.
Я закидаю вудку.
Ось, дивись: я закидаю вудку у свою сумку...
і що ж я там знаходжу?
О! Дякую.
Чи краще сказати
«Спасібо»?
Що робить цей бідний юнак? Шукає щось на землі?
Фрейзер! Фрейзер! Фрейзер!
Хлопці, заберіть їхні телефони.
Погнали, скоріше! Туди, туди, дворами!
Банні, Дейв!
Розруліть це!
Дожени, козляро! Лайноїд!
Сученя!
Дрочило!
То що скажеш, козел? За мене підписка є!
- Не в’їхав, що це за фігня? - Якісь проблеми?
Ти все одно віддаси телефон, сученя.
Цей мудак хоче в мене телефон забрати.
- Що? Та поріж його, чувак! - Хріна тобі лисого, мажор сраний!
За такий базар відповідають, фраєр.
Легше, народ!
Я вірю, що ви круті чуваки,
гангстери, правильно розпальцовані
і клали болт на все!
А ти думав, чмо.
Та я із миром прийшов.
Я не збираюся красти.
Я збираюсь придбати.
За пристойні бабки. Хороші бабки!
Що? Хочеш телефон?
Що пропонуєш?
Штука влаштує?
І все, я зникаю.
Навіть сліду не лишаю.
Давай просто лишиш нам штукан
і уперед, зникай.
Годі понти ганяти, сука!
Та він рамси плутає!
Дай мені телефон
і забери гроші.
Лишай, бляха, бабки і тікай, фраєр.
Як хочете.
Атас, атас, валимо! Та ну його на! Бігом, твою наліво!
Отже...
поклади телефон
на землю.
І киш-киш-киш-киш-киш!
Іди в сраку! Пішов ти, ясно?
Що ти робиш, Дейв?
Телефон не віддає
Та зараз. Дай секунду, бляха.
Рей, я сходжу в туалет? Дуже відлити треба.
Флетчер, чоботи свої знімеш.
Лишиш біля дверей.
Так, матусю.
Жвавіше, братан! Ти ж наче у формі!
Ану видай кінські сили! Дрочило!
Годі вже, Банні, харе з ним цацкатись!
Щось ти спітнів, чувак.
Іще трохи. Ще трохи. Ще трішечки.
Хай нозі працюють.
Давай, братан, чого ти як недогодований?
Йдеш на олімпійський рекорд?
Та це ж Усейн Болт. Доганяй, Усейн!
Ти бачила це?
Телефон.
Даруйте за це все.
То можна вже додому?
Аякже, сонце. Аякже.
У нас проблема, Рей?
Не знаю.
У нас проблема, Флетчер?
Та начебто жодної.
Забув вимити руки.
Наступного разу дзвоніть.
Даруй, шеф.
І що, ти нічого не чув?
Як може стільки трави зникнути безслідно?
Не чути нічого, Тренере.
Жодних скарг. Глухо як у танку.
Єдине що – є такий чувак, Міккі Пірсон.
Який, в сраку, Міккі Пірсон?
Та ти знаєш. Конопляний король.
Він на всю голову. З ним краще не заїдатися.
Але ж могли твої пацики його ферму пощипати?..
Тож на цей рахунок можна не паритися.
Гаразд. Ти знаєш, де знайти мене, Чейза.
Свисти у разі чого.
Прайм-Тайм, на ринг.
Ліва, права. Ліва, права.
Ерні. Дізнався, як того китайця звуть?
- Бліах. - Що?
Бліах, як «бляха», через «і-а».
Ти тут не «бляхай» мені, Ерні. Адресу нарив?
У понтовій частині Кройдона.
Запам’ятай. Нема понтової частини Кройдона.
- Усе відносне, тренере? - Гей, Ерні!
Чого стоїш?
Пензлюй на ринг, стерво ти чорне.
Я тут стирчу, як осел.
Він сказав на мене «стерво чорне»?
Так, Ерні.
Я хрінію. Це ж расизм.
Але ж ти стерво. І дійсно чорне, Ерні. Такі факти.
Гадаю, Прайм-Тайм срати хотів, якої ти раси.
Той факт, що я стерво, не стосується того, що я чорний.
Ніхто не каже, що всі чорні – стерви.
Це адресувалось тобі особисто. Тому не шукай підтексту.
І якщо не помиляюсь, ці слова було сказано по-дружньому, на знак симпатії.
Прайм-Тайм – ром.
Що як я його «стервом циганським» назву?
Назви. Думаю, він зрозуміє.
Якщо, звісно, ти скажеш це по-дружньому.
Усе, ближче до теми.
Я хочу адресу китайського кента, дістанеш?
Зранку все буде, Тренере.
Дякую.
- І ще, Тренере! - Що?
- Є добра новина. - Ну?
Я пробив, чия то шмаль.
Не міг, бляха, з цього почати?!
Я що, сказав: «Стоп»?
Ерні, це невдалий момент для того, щоб приховувати карти.
Не кажи мені, що то трава Міккі Пірсона.
Песець, Тренере, ви теж циган чи що?
На каві ворожили чи шарите в таро?
Це хріново, Ерні.
Міккі Пірсон свої борги стягає швидко, болісно і завжди сповна.
Я до вашого боса.
Уважно вас слухаю.
Гадаю, що ви офіційний представник організації,
якій мої хлопці мали тупість перейти дорогу.
У зв’язку з чим приношу свої вибачення за їхній вибрик.
Мої хлопці – наївні юнаки.
Життя в них непросте,
вони тільки стають на добру путь.
Я відповідаю за них.
За них і за кожен їхній дурний вчинок.
Я поверну украдене,
проте як решту компенсувати?
Дискомфорт і моральну шкоду?
Тому я пропоную вам свої знання,
свою відданість, свій досвід
на строк, який скажете.
Я відпрацюю все,
тільки не чіпайте хлопців.
Перш за все, я маю дізнатись, де вони взяли внаводку
про місце розташування нашої плантації.
Її не так просто знайти.
Щойно владнаємо цей нюанс,
слухатиму далі.
Маю щось набагато краще.
Його звуть Бліах, пишеться як «Блі-ах», але кому це впало.
Кажеш, Бліах?
Що? Так-так. Приблизно. Ага.
Хай там як, оцей штрих і заплатив хлопцям за той дебош.
Знаєте його?
Так, ми вже знайомі, правда ж, Бліах? Бляха...
- Ні, без «а». - Бліях?
- Бліах. - Бляха.
Ага.
Давай тільки без дурощів, згода?
Як ти дізнався, де точка?
Дайте мій інгалятор!
Отримаєш, якщо скажеш мені,
хто тебе на нашу точку навів.
Я вас місяцами випасав.
Нелюду хтось здав адресу.
Я дихати не можу! Інгалятор, благаю!
Так, Блях, завали хліборізку, бляха.
Усе, усе, стань як слід і зберись нарешті, бляха.
Звільни йому ноги.
Отак.
Ану, глянь на мене.
- Усе гаразд? - Так.
- Де інгалятор? - Тут.
Ось, на, хапни трохи.
От і добренько.
Усе, не трусися, синку. Ти як?
Бляха!
- Куди ж його понесло? - Ні, стій! Стій!
Будь ласка!
От же ж бляха!
Бляха, Рей!
Не знаю, купи, мабуть, парашути.
Це вже входить у традицію.
Пробачте, бос.
Хто цей чортів стрибунець був узагалі?
- Він із шобли Нелюда. - Тобто Лорда Джорджа, правильно?
Може, Нелюд сам це організував.
Він останнім часом борзий.
Так. Але досі працює на Лорда Джорджа.
Я про нього подбаю сам.
Лорде Джордж.
Містере Пірсон.
Чим завдячую?
Що дивитесь?
Я дивлюся телик.
І що цікавого по телику?
Як бачите, перегони.
Це пряма трансляція. Перегони в Гонконгу.
Мій єдиний порок.
Боюсь, що це далеко не так.
Тобто?
Більшість, і я так само,
вважають, що порок – це кримінальні дії та протизаконна поведінка,
взяти хоч проституцію, порнографію чи наркотики, тож...
Даруйте, але ні,
перегони – не єдиний ваш порок, ваша світлосте.
Я сказав би, що ви по самісінькі вуха у пороках.
Є велика різниця.
Уточніть.
Я посередник.
Я ніколи не бруднив себе жодним з названих вами пороків.
А як стосовно чаю?
Що стосовно чаю?
Зловживати ним – теж порок.
Кофеїн – наркотик, не чули?
То саме це вас до мене і привело? Чай?
Мій порок – стара добра міцна травичка.
Це не секрет.
Я більше торгую нею, а не курю, звісно.
Я обрав не якийсь інший наркотик, а марихуану.
Мені чудово відомо, що можна заробити більше,
штовхаючи білу або коричневу пудру,
наслідуючи декого.
Проте, знаєте, мій товар нікого не вбиває.
І це класно.
Тоді як ваша отрута
несла і завжди нестиме
лише горе і смерть.
Отже, як посередник – ви у пороках по самісінькі вуха.
Втім, я не священик і не читаю лекцій з етики.
То якого біса ти сидиш тут?
Ти оголосив мені війну, Джордж.
Я намагаюсь триматись у межах шляхетних традицій,
проте, це, бляха, нелегко.
Лорла!
Та чхав я на твою шмаль.
Ти послав свою шавку Нелюда до мене
з пропозицією придбати мій бізнес за безцінь!
Лорла!
Думав, я не дізнаюся?
Думав, не помічу хвоста?
Так, ти перетнув межу.
І тобі доведеться заплатити.
Ти бомбонув мою точку.
Ти знаєш правила, Джордж!
- Про що ти в біса думав? - Пішов ти!
Ти напав на мою точку! На що ти сподівався, мудило?
На що ти сподівався, Джордж?!
Якщо ще раз перейдеш мені шлях,
чи ще раз наважишся зазіхнути на мою територію,
я буду змушений відповісти на удар ударом, усе ясно?
Добре.
Що, тобі, здається, раптово живіт прихопило?
Річ у тім, що я підсолодив твій чай
культурою підступних бактерій з назвою «шигела».
Якщо шигельоз не лікувати,
ти сратимеш, доки кишки не луснуть.
Рекомендую прийняти дві отакі шипучки.
Усе зніме як рукою за годину.
А ти поки свої пороки обміркуй.
Затям, Джордж,
якщо я дістав тебе у власній кухні,
то дістану де завгодно.
Це ти скоїв?
Скоїв що?
Вдерся на плантацію Міккі Пірсона.
Ні.
То ти стверджуєш, що Бліах діяв у тебе за спиною.
Скажу коректніше: він зі мною не радився.
Я його не підряджав.
Але ти діяв у мене за спиною,
йдучи купувати бізнес Пірсона.
Так. Так і є.
Дозволь про дещо попередити тебе.
Настає момент, коли старість дає шлях юності.
Не провокуй мене.
Дечого я досі не знаю.
Як-от природи стосунків Нелюда та Лорда Джорджа.
Але, хай там як,
Лорда Джорджа хтось таки кокнув.
Інший подумав би, що це ти чи Міккі.
Але повернемося до нашого сюжету.
Я збудив твою цікавість, Реймонд?
То Метью знає Нелюда.
І що з того?
Згоден, нічого.
Можливо, зустрілися собі мирно потеревеніти
про відпустку на Мальдівах
чи обговорити потенційні наслідки Брекситу.
Проте я все зняв, зчитав по губах,
переклав та розписав.
Усе як у класичній стрічці 74-го року «Розмова»,
у ролях – Джин Гекмен та Джон Казале.
Якось Коппола встиг її зняти між частинами «Хрещеного батька».
Не зовсім моє кіно.
Нуднувате, як на мене.
А оцей от жук, цей Метью, –
не з тих, з ким занудьгуєш.
Це не задрипаний америкос,
а містер інтернешенал.
Він навіть трохи говорить китайською.
Іди сюди.
Ти будеш за Нелюда, а я гратиму Метью.
Сідай поруч.
Гаразд.
Старайся читати синхронно з ним, ясно?
- Так, так. - Готовий?
Отже, камера... Мотор!
Ґіббс ефектно перехоплює м’яч...
Рефері тягнеться до кишені – і ось вона, жовта картка.
Стався форс-мажор. Лорд Джордж...
Стоп-стоп, Реймонд. Що це за виразне читання?
Проживи це, бляха, дай хоч дрібку емоцій.
І, дубль два!
Стався форс-мажор. Лорд Джордж не вижив.
Не вижив? Останнє, що зараз треба, –
це привертати увагу восьминога.
Восьминога?
Що за пурга?
Текст по-дебільному написаний.
Слухай, нормальний текст, просто Метью хріново говорить,
це китайська? Читай контекст, і все стане на місця.
І мотор!
Це спишуть на Майкла. Як і решту.
Не надто розумний хід.
Не вчи мене, що розумно, а що ні.
Я перепрошую?
Ти чудово мене чув, Метью.
Дії Майкла матимуть наслідки.
Гадаєш, уже рулиш грою?
Не куйовдь мого хом’ячка.
«Мого хом’ячка»?
Скоріше за все, він каже «Не смій зривати мою угоду»,
проте визнаю, переклад справді не дуже.
Далі Метью трохи психує,
і несе якусь маразматичну хрінь,
щось там про спринцівки та светрики.
Гадаю, малось на увазі, що він в шоці.
Нелюд щось каже, але тут якесь падло...
ЯКЕСЬ ПАДЛО
...все мені перекрило, і я це не зняв.
Твоя китайська – лайно рідке.
Тож скажу так, щоб ти зрозумів, з першого разу.
Слухай уважно, Рубінштейн.
Ось як воно буде.
Ти звалиш собі додомки,
а я заберу усе.
І тобі не вдасться мене зупинити.
Усе. Отака кіношка. Поки це все. Сорян.
Хорошого потрошку.
Проте, гадаю, і так ясно,
що ці двоє не в маджонг збираються грати.
Далеко не все ясно, Флетчер.
Якщо вже відомо, що Метью хоче викупити бізнес Майкла,
у чому ж новина?
О, не хвилюйся, сонце.
Новина буде, і дуже скоро.
Я наближаюсь до кульмінації.
Нелюд, даю тобі добро помститися Майклу Пірсону.
Тепер ти дракон-вожак.
Закріпи свою позицію.
Зрозуміло, дядьку.
Отже, Нелюд піднявся ієрархічними сходами, як і мріяв.
Питання в тому, як він скористається
своїм статусом Кадра-Сталеві Ядра.
Забери мене за десять хвилин, Рей.
Так, бос.
Кохана, привіт.
Нагадую щодо ресторану.
Дев’ята вечора, тільки ти і я, у «Рівер Кафе».
О дев’ятій. Домовились.
У нас зачинено.
Клади слухавку.
Ні.
Я кажу клади слухавку!
Хто це?
Роуз, хто це?
Що ти тут забув, Нелюд?
От тепер стає цікавіше, скажи?
На цьому етапі, - це моя здогадка –
ти ще навіть не в курсі, що Лорд Джордж склеїв ласти.
І не уявляєш, що Нелюд задумав.
Здоров, Нелюд. Що тобі треба?
Візьмеш, льодяник?
Нє-а.
Діло твоє.
Хто це в біса такий?
Я не зовсім упевнений, що саме відбулось далі,
бо вам вдалося від мене відірватися.
У них Розалінда. Дзвони Роджеру.
Здуріти. Ще пляшечка.
То ти був десь недалеко?
Так. Авжеж, сонце.
Не відповідає.
Мабуть, вам слід пристебнутись.
Я подзвоню Розалінді. Дайте, допоможу.
Усе гаразд. Стежте за дорогою.
Не нервуйся, Розалінда,
та ти йдеш разом зі мною.
У нас із твоїм чоловіком є невирішені справи.
Я нікуди не піду.
Теж не бере. Довгі гудки.
Бляха!
Пропоную трошки скинути швидкість.
Гадство!
Ти ж розумна дівчинка.
Або йдеш зі мною, або Тоні змушує тебе піти.
Ти в моєму офісі, під моїм дахом.
Тобі і твоєму Тоні тут дозволено хіба що замовкнути й піти лісом.
Тоні.
І що ж це? Невже прес-пап’є?
Саме так.
Тільки це прес-пап’є має додаткову функцію.
І що ж ти з ним зробиш?
Це від тебе залежить.
Або ти почуєш мене й рушиш до виходу,
або я пущу товстуну Тоні кулю межи очі.
У цій крихітці тільки два набої,
тому я не витрачатиму час на роз’яснення й погрози.
Доведеться повірити мені.
Альтернатива буде трохи фатальною.
Ти неграмотно сформулювала.
Нічого «трохи фатального» не буває.
Щось або фатальне, або ні.
Мені байдуже, і в мене терпець уривається.
Я повторюю: валіть, або Тоні рушить до праотців.
Тоні.
Слухай мене, козел.
Ще крок у мій бік – і він буде останнім у твоєму житті.
Тоні, чого стоїш?
Щось не ясно?!
Заспокойся.
Я вже йду.
То що, усього два набої, кажеш?
Ах ти, стерво!
- Сюди! - Розалінда!
Не рипайся, сучка!
Любий, привіт.
Салют, люба.
Тобто вся кульмінація цього опусу –
плід твоєї хворобливої уяви.
Кульмінація мого опусу –
це сума його складових.
Опустивши кілька деталей, я успішно і вигідно продав би
цей шедевр драматургії Великому Дейву.
Той кінчив би з великої втіхи.
Ти надто розумний, щоб шантажувати нас, Флетчер.
Так, так, і я, звісно ж, перестрахувався.
Хочете – катуйте мене, якщо настрій маєте.
Може, я б навіть кайфонув.
Проте вам світила б довічна еміграція.
То далі кінець і фінальні титри, Флетчер?
Ні-ні, усе це був лише аперитив
перед коронною стравою.
Оце і є та жадана новина, яку тобі кортіло почути.
Готовий?
Метью...
Коли він викупить у Майкла бізнес,
йому знадобиться той, хто в ньому тямить, так?
Надійна людина, на яку можна покластися, як от, ти.
Чого ж не запропонувати це тобі?
Я не знаю. Це мене не обходить.
Причина існує.
У нього уже намічений претендент на цю роль.
Нелюд.
Нелюду обіцяно роботу,
проте тільки якщо він згоден
допомогти Метью збити вартість бізнесу Міккі.
Адже саме Метью здав Нелюду,
де конопляна точка Пірсона.
Він задумав стирити його елітну шмаль,
і засвітити, щоб ринкова ціна впала.
Ось навіщо злощасний Бліах, земля йому пухом,
найняв ту гоп-компашку стероїдних пациків
гоп-стопнути плантацію Міккі.
Саме Метью зрушив цей кривавий потяг з рельсів.
Але дещо пішло не за планом.
Пішов ти, старий мудотряс!
Я обісцю твою могилу.
Нелюд узяв...
і кокнув Лорда Джорджа.
Нелюд не захотів прислужуватись Метью,
Йому взагалі набридло прислужуватись.
Ось як воно буде.
Ти звалиш собі додомки,
а я заберу усе.
Нелюду до вподоби смак влади,
і його дратує Метью.
Тож дехто мав нагадати юному дракону, хто насправді смикає за нитки.
Ти поплюскався в калюжі дві хвилини.
Я двадцять років плаваю в океані поруч зі зграєю акул.
Тож дай я скажу, «як воно буде».
Ти потонеш,
а тоді мої моссадівські краби
МОССАДІВСЬКІ КРАБИ
тебе зжеруть.
Ось що, мій любий,
ось що змушує мене вимагати свої двадцять мільйонів.
Бо я не лише знаю у деталях,
як влаштований бізнес Міккі.
Мій козир – те, що я знаю:
той самий тип, який укладає з ним угоду,
намагається змусити Міккі злити усе задешево.
А ще його дії розкрутили цю війну.
Тож можеш вважати, що я ваш довірений радник,
ваш шпигун у ворожих лавах, чи то...
агент з інтелектуального зондажу, зви як бажаєш.
Я вражений.
Ти дійсно знаєш більше, ніж я.
Та вся ця важлива інформація
вражає менше, ніж твоя уява.
Дякую на доброму слові.
Отже, у вас сімдесят дві години.
І вдруге наголошу:
якщо зі мною станеться якась халепа,
то в дію вступить моя страховка.
Матеріали отримає Великий Дейв,
а згодом – широка публіка, і тобі один шлях – на Марс.
Отже, щиро тобі раджу – заплати мені,
і мій стрункий силует
зникне на обрії при заході сонця. Гаразд?
Знаєш що?
Котися звідси на хрін, чорна сволото.
Тут жодної логіки – у мене біла шкіра.
Але душа чорніша за сажу, сучаро.
Тож геть з мого дому. Бо я йду спати.
А з тобою можна?
Ні. Можна піти замовити собі місце на цвинтарі.
Я піду з тобою подумки.
Чи причаюсь десь в нічній тиші,
мастурбуючи у хустинку.
Коротше, двадцять мільйонів.
І сімдесят дві години. Час пішов.
Тік-так. Тік-так.
Оревуар.
Тік... так.
Щойно звалив. Вважає себе генієм.
Почніть з Великого Дейва.
Тільки між нами, Хеммі.
Флетчер вийшов на зв’язок, каже, в нього є вся інфа.
Обережно, бос. Флетчер завжди з тим, хто платить більше.
Так, і хоче сто п’ятдесят штук,
та його компромат дасть нам тижневий ексклюзив.
А що в нього конкретно?
Та, цей гівнюк не каже, але обіцяє все у суботу.
Тож плануй збори.
Алло! Слухаю!
Новини? Та які там новини. Їм кров’янку подавай.
Чуєш, тут закрита парковка. Віджени фургон.
Не парся, друже. Ми лише на хвилинку.
У нас не балет, а бої без правил.
Гей, Расс? Прибери цей фургон.
Я в процесі, бос.
Рули звідси. Чуєш?
Я сказав – зажди хвилинку.
Ти, чмо безголове, у темпі вальсу відігнав фургон.
Я попереджаю. Расс знає карате.
Обережно, пацани. Расс знає карате.
Расс, не випендрюйся, лізь у тачку. Негайно.
Даруйте, бос. У мене лише синій пояс.
Розмазня!
І що далі? Для Ю-т’юбчику щось знімемо? А?
Брейк вжарите? Я попереджаю!
Зі мною не варто жартувати!
Ми в курсі. Поїхали, розкажеш нам у фургоні.
- Не пручайся. Запихай його. - Ні! Я нікуди не... Я, бляха, нікуди...
Ні! Пішли ви на... Ні!
- Давай! - Отак, залазь.
Очманіти.
Так-так-так.
- Що за?.. - Усе пучком, Великий Дейв.
Ти в надійних руках. Тож без паніки, чуєш?
- Ти хто такий? - Та не парся ти про це.
Слухай, це мабуть непорозуміння. я маю їхати на роботу.
Якщо ти відпустиш мене, то вважай, я все забув.
Я відвезу тебе на роботу негайно, приятелю.
Здається, ти – репортер.
А я маю один репортаж.
Уяви собі – я от раптом увірвався у бурхливий кінобізнес,
і вчора зняв свій перший фільм із здоровезною свинюкою в головній ролі.
Добрий ранок, сер. Дві чашки чаю.
Одна з цукром, друга – без.
Зваліть, народ, дайте хвилинку.
Якщо треба, є вологі серветки.
А твій одяг охайно складений на лавці.
Як настане час, ти натиснеш «пробіл» на ноутбуку,
і побачиш свою роль у цьому фільмі.
Та наркота, якою тебе накачали, геть...
зірвала тобі дах, мужик.
Єдиний спосіб не дати цьому... креативному сплеску
миттю стати топчиком соцмереж –
це стерти з пам’яті все, що відомо про Міккі Пірсона.
Усе, я піду, а ти приводь себе до ладу.
«Пробіл» натисни, ага? І гаряченького випий, там, знаєш, доросле кіно.
Оце, бляха, нічка була.
Насолоджуйся.
- Як твій клієнт, Тренере? - Нічого, житиме.
Свинтусу я більше співчуваю.
- Ні! - Вгадали, яка це сцена?
Дай полоскочу животик.
А ти той ще розпусник!
- От же ж срань. - Я бачив це зблизька, реальний шок.
Поверещи для мене, свинко. О, так!
Це той, хто я думаю, так?
Так, а хто ж іще?
Це твоя ідея?
Де ж мій яблучний соус?
А це розбачити ніяк не можна?
Ні, не можна. Це видовище тепер назавжди буде з вами.
Зараз, лялю, татко кінчає!
Сюжетик «вісімнадцять плюс».
Так. Зроби для мене ще дещо.
Е, от що... Можна, я одразу скажу?
Я їх хорошого навчаю.
Я ж по життю взагалі не гангстер. Я...
Так, було, трохи бандюганив, і нехай,
але все, я зав’язав із цим.
Тож, без образ, це буде востаннє.
І годі. Я пас.
Три рази – і досить.
- Усе чітко, тренере? - Ні, Ерні, не чітко.
Ви маєте розуміти наслідки своїх дій.
Дейв, година!
Так, бос.
Дякую за екскурсію.
Я увірував.
Дякую, хлопці.
То що, можемо обговорити цифри?
Ми ж закрили тему.
Ситуація змінилася, Майкл. Змінився ринок.
І як же?
Кінцеву вартість твого бізнесу треба скорегувати.
Прошу – ближче до справи.
О, можу й ближче.
Ти хочеш чотириста за дванадцять локацій та мережу реалізації,
що було адекватною ціною, це правда.
Втім, зважаючи на те, що одну з них було викрито,
вартість усіх цих локацій постраждала,
що, вочевидь, впливає на ціну.
Твоя сканк-ферма стала вірусною сенсацією на Ют’юбі, Майкл.
і коли її зацінять лягаві, а це буде –
усі ці локації зупинять виробництво не менше ніж на дванадцять місяців,
а це коштує сто мільйонів на рік.
Плюс втрата персоналу, оренда нових приміщень...
- Ти слухаєш мене? - Так, я весь – увага.
На це піде десь три роки,
лише тоді постачання, розповсюдження та збут
вийдуть на повну потужність.
Твої кадрові витрати – це двадцять п’ять відсотків
зі ста мільйонів виробничих витрат,
тож, це двадцять п’ять мільйонів на рік упродовж трьох років.
А оренда локації – п'ятнадцять мільйонів на рік,
і от тобі сто двадцять мільйонів витрат.
Тож, розрахунки змінилися.
І навіть при оптимістичних прогнозах
зростання прибутку у несприятливому кліматі,
схоже, те, що коштувало чотириста мільйонів місяць тому,
тепер вартує ну хіба що...
сто тридцять?
І річ не в тому, яка доміношка впала першою, Майкл.
Уся річ в останній.
Прошу.
Ти крутий, Майкл.
Ти класний чувак.
І я готовий простягнути тобі руку допомоги.
Я заплачу сто мільйонів доларів, сьогодні ж.
Це гарна пропозиція. І реальна.
І я зроблю це, бо ми з тобою друзі.
Мій бухгалтер перекаже суму за годину.
Гарна метафора - доміно.
Та я хочу знати – хто штовхнув першу доміношку?
Я боюсь, це мене не стосується і не турбує, Майкл.
Ризикну заперечити і зауважити,
що це аж бігом тебе стосується.
Ти зробив одну помилку.
А саме..?
Ти чомусь подумав, що я наївний лох.
Тож я покажу першу доміношку.
Занадто драматично, не згоден?
Труп у морозилці.
Хто цей чоловік? І як він стосується нашої розмови?
Я так розумію, що ти заперечуєш
своє знайомство із цим замороженим джентльменом.
Так, звісно ж, я заперечую це.
Я не маю жодних зв’язків з усілякими мертвими китайцями.
Не раджу давати незважену відповідь, Метью.
І не шукай своїх вірних крабів.
Це рибокомбінат, їх вже запаковано.
Я повторю – я не знаю цього хлопця.
Тож дай я скажу, «як воно буде».
Ти потонеш, а тоді мої моссадівські краби тебе зжеруть.
Завзято обговорюючи, хто захапає мій бізнес, коли ти підісреш його,
ти переплутав цього китайця з якимось іншим?
Бізнес є бізнес, Майкл. Нічого особистого.
Хоч я й не переживаю через бабки,
є один боржок, який ти винний мені.
Я про кров на моїх руках
унаслідок авантюри, яку ти затіяв.
І цей борг, за твоїм підрахунком – чотириста мінус сто тридцять –
двісті сімдесят мільйонів доларів.
І я не продам свій бізнес.
А ти, друже, лізь у морозилку,
і роби переказ, якщо хочеш з неї вийти.
Там двадцять п’ять нижче нуля,
тож, гадаю, у тебе приблизно година.
До речі, я б поквапився,
тому що пальці відморожуються першими,
тож, набирай цифри швиденько, доки тобі буде чим.
Коли заплатиш за цю помилку –
зустрічай наслідки своєї недалекоглядності.
Я ж кажу – я не переживаю через свої бабки.
Проте переживаю через дружину, яку мало не втратив.
Мою любов!
Нема таких грошей у цьому світі,
за які б я пробачив це, Метью. Ні, за це...
я хочу фунт м’яса.
Фунт м’яса?
Мені байдуже, звідки його буде взято – вирішуй сам.
Якщо тобі сил бракує зробити це самостійно,
то в нас є хлопець, дуже вправний з ножем,
і, як бачиш, він напоготові.
Проте – на пенні менше чи на грам легше –
і ця морозилка не відчиниться. Зрозуміло?
Добре.
- Банні? - Нема питань.
Що, знову вагю на обід, Реймонд?
Не познайомиш мене зі своїм загадковим і суворим другом?
А це тут для чого? Для мого лавандосу?
Поки я чомусь його не бачу, Реймонд.
Ось твоя платня.
Давай, зазирни.
Дякую, похмурий незнайомцю.
Я розчарований. Це геть не схоже на двадцять мільйонів.
Зате цікавіше.
Це твоя страховка:
усі фотки, весь компромат, усі скелети у шафах.
Гадаєш, тут все, сонце? Я не бовдур.
А оце впізнаєш, придурок?
Звісно ж, ми були в курсі планів Метью.
Ми все ж не повні довбодятли.
Я тебе пас давно і ретельно, Флетчер.
Я знав, що ти стежиш за Майклом.
Ми з тобою майже колеги.
Тільки я на порядок кращий за тебе.
Коли ти до мене вдерся того вечора,
я знав, що ти лиш на півгодинки.
Буенас тардес, Раймондо!
Тільки повипендрюватися та озвучити омріяну суму.
Я маю повідомити дещо вкрай важливе, Реймонд.
Я також знав, що ти не встоїш перед односолодовим віскі за півтори штуки,
стейком вагю та перспективою барбекю
коло пічки, що гріє тобі коліна.
Люблю барбекю!
Гарантую тобі, ти пошкодуєш, якщо не вислухаєш.
Коли скотч розігрів твою холодну кров,
ти дещо розгубив гостроту інстинктів.
Здуріти, ще пляшечка!
Скажи, хай загадковий незнайомець не тисне,
бо запевняю, ти не пробачиш собі, як не вислухаєш.
- Ах ти ж сраний... - Сядь на місце!
Я затримав тебе, бо хотів дізнатись більше про Метью та Нелюда.
Ми не одразу знайшли, де ти ховаєш свої страховки.
Ти – хитра гадюка, Флетчер.
Флетчер, чоботи свої знімеш.
Так, матусю.
Але ситуація спростилась, коли я впхнув маячок у твій чобіт.
Ти ніколи не станеш хижаком, як ми, Флетчер.
Ти завжди будеш здобиччю.
Ну що, три рази.
Я відпрацював, Рей?
Ще зустрінемось.
З усією повагою, не хотілось би.
Ну і, Флетчер? Що ти хотів сказати?
На Міккі полював не Лорд Джордж,
не Нелюд і не Метью.
Хочеш знати, хто це був?
У мене є фотки.
Так, у тебе тридцять секунд.
Дякую, сонце.
Песець.
Прайм-Тайм, що сталось, синку?
Тренере, ми зараз усе розрулимо. Ерні дещо придумав.
Про що ти взагалі?
Про Майкла, Тренере. Усе розрулиться.
Прайм-Тайм, слухай... Прайм...
Йоханий.
Ти ж пам’ятаєш Аслана, так?
Юне непорозуміння з твого холодильника?
Так от, це – Аслан-старший.
Російський олігарх.
З КДБ-шним минулим, капіталом у вигляді газових труб
і смутком на серці через раптову смерть свого єдиного синулі.
Ох ти ж йоханий!
Я боюсь, що, зробивши одну помилку, Реймонд,
другої вони не допустять.
І звідки ж ти знаєш це?
Знаю, бо дехто здав їм Майкла з потрухами,
дехто знайомий,
а саме я.
Далі.
Я сказав, що видам, де Майкл, за певну ціну.
Але заплатять мені вже по факту, ну...
коли усе складеться.
А після їхньої першої лажі я подумав як слід
і розробив версію 2.0,
план, згідно з яким завітав до тебе, сонце.
Спершу я мав отримати двадцять лимонів від Майкла,
а тоді, після певної події,
ще пристойний куш від тих добродіїв.
Проте ти й твій суворий друг мене розкусили,
з чим вас і вітаю.
Чому ти зиркаєш на годинник?
Ну, я ж кажу, росіяни зачистять цю територію.
І тебе, вибачай, за компанію, Реймонд.
Вони візьмуть Майкла на шляху з рибокомбінату.
А тоді прийдуть сюди.
Ти оцінив мій жест?
Я розповів тобі, і цим вас врятував,
тож заслужив життя, чи не так?
Стій, де стоїш, падло.
НЕ СІДАЙТЕ В МАШИНУ, БОС
Дейв...
Дейв?
Не Дейв.
Бляха.
Чорт!
Бляха.
Смотреть в оба! Что это за фургон? Пригнись!
Прижали! Сука!
Отже, пацики зрешечують тачку від і до,
розстрілюючи росіян.
Машина повільно зупиняється...
Екран затемнюється... І титри.
То що трапилося з Майклом?
Потрібен фінал.
Ні-ні-ні, любчику.
Потрібен... сиквел.
Переспіть із цим. Перечитайте.
Суму я озвучив.
А я метнусь в Голівуд, закину вудочку конкурентам.
Обміркуйте як слід. Усе, в мене літак. Я пішов.
Доброго вечора.
До аеропорту Хітроу, будь ласка, термінал три.
А далі – сонячна Каліфорнія.
Буенас тардес, Флетчермондо!
Реймонд! Так-так-так...
Дитя багатьох талантів, чи не так?
Бляха.
Давай з тобою зіграємо, Флетчер.
Рей знайшов Флетчера.
Лев у джунглях має один шанс вижити. Не удавати царя звірів...
А царювати
Без страху й сумнівів.
Бо вони ведуть до хаосу та безславної загибелі.
Цього мене навчила моя цариця.
Шанси є?