En morgon när Guldlock lekte, gick hon in i skogen.
Den morgonen lagade björnarna gröt till frukost.
Eftersom gröten var väldigt het -
- bestämde de sig för att ta en promenad i skogen.
Medan de var ute och gick, hittade Guldlock ett hus med en enorm dörr.
Hon fick lust att gå in, så hon gick fram och knackade på...
- Hoppa ur nu, ungar. - Vi har ju inte hört klart på sagan!
- Här. Den är fulltankad och klar. - Tack. Ha det så bra! Hej då.
- Hur mår du? - Va?
Bra. Jag tänkte bara på en grej.
- Hur är det? Vad gör du? - Inget.
- Vi ses i morgon! - Ja, det gör vi!
DET VAR EN GÅNG... SEMESTER
Hej då!
- Tack. Vad är det för nåt? - En croissant.
- Hade de inga makroner? - Nej, de var slut.
- Din tur. - "Katt."
- Enkelt: "Inte en katt." - Okej. "Det osar katt."
- Bra. "Ge katten i." - Finns det?
Javisst. När jag ber dig städa ditt rum, kan du säga: "Det ger jag katten i."
Visst...
- Det är din tur. - Jag äter. Vänta.
Du kommer inte på nåt, va?
Det vete katten vad du ska säga nu...
- Det vete katten, va? - Ja.
Du kunde ha sagt "det vete katten". Eller "nåt katten släpat in".
- "Vara som hund och katt." - Den är bra.
Och "kattpiss".
- Ja, men det är äckligt. - Kanske det, men det heter så.
- Det är ändå äckligt. - Ja, men ordet finns.
- Upps-katta. - Va?
Ja, jag upps-kattar dig.
Ta på dig din py-jamas nu.
Skynda dig nu, annars hinner vi inte med nån saga.
- Katniss. - Den var bra. High-five!
Hajpaj!
Katten vad dina fötter stinker!
Cat Stevens!
Fast du vet inte vem det är, så då är det inte lika kul...
- Jag hittade den. - Ja!
Var var vi?
Prinsen hade hittat skatten tack vare fiskmåsen Francis Ford.
- Sen somnade han vid sin magiska kista. - Just det.
Fiskmåsen Francis Ford och den magiska kistan.
Jo...
Prinsen hade somnat bredvid den magiska kistan.
Det magiska locket på den stora magiska kistan öppnades med ett tungt knarrande.
- Vad var det? - Knarrandet. Lät det bra?
Ja.
Prinsen sov djupt och blundade hårt.
Nu blundar vi också, gumman.
Plötsligt väcktes han av det knarrande ljudet från kistan.
Han upptäckte då skatten som han förlorat hoppet om att hitta - skatternas skatt:
- Magiska simhänder. - Va?
- Magiska simhänder. - Simhänder?
Ja, simhänder. Det är som simfötter, fast man har dem på händerna.
- Men de här var magiska. - Visst...
Låt mig få berätta nu.
Han gick ut på bytorget. Det var torgdag.
- God morgon, prinsen! - God morgon, Geoffrey.
Runt honom cirklade de hemska osynliga fåglarnas skuggor över marken.
Men prinsen såg dem inte förstås, eftersom de var osynliga.
Plötsligt fick han syn på prinsessan.
- Pritprout? - Ja, det är jag, Pritprout!
Mig blir du aldrig av med. Måsen har förrått dig.
- Nej, du! - Blåögt! Alla vet hur falska måsar är.
Nej, Pritprout, måsar är väldigt trofasta djur.
Sluta babbla om måsar nu, knäppgök!
Prinsessan fruktar ju för livet!
Nej! Hur vågar du?! Din...
pajas!
Sluta! Ni gör mig illa!
Dummer, du glömde mina osynliga fåglar!
Du har glömt att mina magiska simhänder är starkare än de magiska fåglarna!
Vem är det nu som är dum? - Jag kommer, prinsessan!
Vilken idiot!
Besegrad.
Förbaskade handtag!
Då mindes han simhändernas andra kraft:
Att få de modiga att flyga som ståtliga örnar.
Han tog sats...
och lyfte.
Ja, ja...
Min prins, du lyckades.
Äsch, det var lätt som en plätt.
Bravo!
Än en gång hade prinsen lyckats rädda prinsessan.
Men den elake Pritprout hade fler trick på lager.
En rad nya prövningar väntade.
Tack ska ni ha, allihop. Tack.
Räcker det nu?
Nu har hon väl somnat?
Kan vi packa ihop?
Hallå?
Killar, kan vi inte få komma ut nu?
Vilka idiotiska grejer!
Det var riktigt kul i dag. Jag gillar slagsmål.
Hallå, rekvisitören!
Kom igen! Ta loss tjejen och packa ihop nu!
- Simhänder: avbockat. - Härligt! Tack, Benoît.
- Jacques. - Jacques? Är du säker?
Hallå där, du är inte tekniker! Alla måste hålla sig på fem stegs avstånd.
Utom prinsen, förstås.
Då går jag. Hej då, Benoît.
Tjenare, grabbar! Lite bowling?
Den var bra!
- Pritprout, visst gick det bra i kväll? - Ja.
- Förutom när du kallade mig för idiot. - Jag följde bara manuset.
Fast det där med simhänderna var lite för enkelt. Det tycker alla.
- Du är bara avundsjuk. - På dig? Visst, du är hjälten.
Men sagans riktiga, komplexa, djupa och mångsidiga huvudperson, det är jag.
- Du? Visst... - En bra saga måste ha en bra skurk.
Skulle skurken vara lika viktig som hjälten?
Pritprout, din rackare! Vad skulle vi göra utan dig?
Tjenare, grabben!
PRINSEN
OBEHÖRIGA ÄGA EJ TILLTRÄDE
DAG
NATT
Tack för i dag, allihop!
- Fin teckning! Är det Pritprout? - Ja.
- Jättelikt! Bravo! - Tack.
- Är det inget här? - Jo, de osynliga fåglarna.
Bra gjort! De syns inte.
- Nej, de är ju osynliga. - Ja, förlåt. Bra, gumman! Jättefint!
- Vad har ni gjort mer? - Det kommer jag inte ihåg.
Så säger du jämt när jag frågar...
- Jo, en jättehäftig grej. Vill du se? - Ja, det är klart.
Det gäller det förflutna, nuet och framtiden.
Nu befinner vi ju oss här. Det är nuet.
Bakom oss, därifrån vi kom, ligger det förflutna.
Och framför oss, ditåt, dit vi ska, ligger framtiden. Fattar du?
- Ja. - Då ska vi se:
- Vi vänder oss om. Vad finns framför oss? - Jag vet inte... Kineser i slow motion?
Pappa, snälla du...
Nuet?
Nej, framtiden ligger alltid framför oss, även när vi vänder oss om.
Jaha? Men när vi står mitt emot varann, var är framtiden då?
Det är enkelt: Då är du min framtid och jag din.
Det där gillade jag.
Vart vill du gå nu?
- Mot framtiden? - Ja, så fort du ser framåt.
Gör dig beredd.
- Försten till framtiden vinner, okej? - Inga problem.
Ett, två...
Du fuskade!
OCH SÅ EN VACKER DAG...
Skynda dig, pappa! Vi missar den! Skynda dig på!
Ja, ja, jag kommer.
Du är faktiskt inte min chef.
Jag la i äppeljuice.
Och barnyoghurtar.
- Jag skojade. - Jättekul...
Det är en stor dag!
Jag ska inte åka till månen, bara börja på högstadiet, pappa.
Nej, men första dagen på högstadiet är en viktig dag.
Inte känner jag nån heller...
Oroa dig inte, det kommer att gå jättebra.
I DEN VIDA VÄRLDEN
TRO PÅ DIG SJÄLV!
Det som är nytt är att ni nu måste bli mer självständiga.
Ni måste själva ha koll på ert schema och ni får ett skåp till era saker.
Ni är stora nu och får ta större ansvar.
Jag är er mentor. Sen har ni olika lärare i olika ämnen.
- Hej. - Hej.
- Får jag slå mig ner? - Javisst.
- Väntar du på bussen? - Allvarligt?
Nej, jag skojade.
- Vilken buss ska du åka med? - 318.
Schyst! Jag också.
Hur är det, prinsessan?
- Nå, gick det bra? - Ja...
Hej. Jag är Sofias pappa.
Hej. Max.
- Hej. - Trevligt att råkas.
- Här har du makroner. - Tack för att du inte skämmer ut mig...
Vänta! Jag vill också åka med!
- Hej! - Hej. Vilken våning?
- Femte. - Samma som vi.
- Bor du i madame Massadians lägenhet? - Ja, jag har ärvt den av min mormor.
- Jaha. - Vi tyckte om henne.
Tack.
Jag kände inte igen dig först! Det är du som är änkling, va? Hur är det?
Det är bra.
Förlåt.
Ursäkta, jag menade inte alls så...
Beklagar.
Ingen fara. Och det stämmer, det är jag som är änklingen.
Du sa ju inte "idioten från Alperna".
Eller "puckot på femte våningen".
Nej, precis. Tack.
Vi har ju setts några gånger, när jag har hälsat på mormor.
Och hon har pratat om dig. Det var därför. Det var därför...
Bor det några fler personer här i huset, eller är det bara vi?
- Nej, bara vi. Det ska rivas snart. - Jaså?
- Ja, när alla har flyttat, alltså. - Jaha? Okej...
- Hej då. - Hej då.
Om du behöver ett handtag, en barnvakt eller en hemmafixare -
- så vet du var jag finns.
Okej.
- Hej då. - Hej då.
Det var som sjutton... Nej, det var inget. "Hej då."
- Jag förstår inte vad du menar. - Nej, visst...
Nu inbillar du dig, lilla vän.
Idiot! Hur dum får man vara? "Är det du som är änkling?" Jag är hopplös.
Och "hemmafixare"...
Visst...
Pappa, om du vill träffa nån, så är det inga problem.
- Tack, men det vill jag inte. - Nej, men jag ville bara säga det.
Jag förstår det, men det vill jag inte.
Men det är lugnt för min och mammas del. Det var bara det.
Snällt av dig, men jag vill inte träffa nån.
Nej, visst...
Men om...
Du, det är läggdags nu.
På en gång.
Prinsen till inspelningen om två minuter! Jag upprepar: Om två minuter!
Du, en arabisk prins, röjer vesiren Pritprouts komplott.
Du är förstås av förnäm ätt.
Orubblig, stolt, svår barndom, frånvarande far, överbeskyddande mor.
Du har petat din bror från tronen, så du känner stor skuld -
- har mindervärdeskomplex, osv.
Ni festar nu i ett pampigt bysantinskt palats -
- med tusentals gäster från hela Orienten:
Magdansöser, musiker i mängder, strutsar, tigrar, elefanter, maharadjor...
Du bländas av överdådig lyx!
Det går inte att öppna. Vad händer?
- Är det nåt problem? - Ja, det är första gången den krånglar.
Jag förstår inte... Vad är det som händer?
Vad händer? Kan jag få en förklaring?
Vill du inte höra nån saga? Är du säker?
Synd -
- för den handlade om både elefanter, maharadjor, tigrar och magi.
- Men okej, gumman. - Jag är trött.
- Javisst, sov nu. Vi kan ta det i morgon. - Vi får se, okej?
Jag är elva år nu och behöver inga sagor längre.
Nej, det är klart. Inga problem.
Gott natt på dig.
- God natt. - Sov gott, gumman.
- Pappa? Du är väl inte arg? - Nej, det är klart att jag inte är.
Ingen fara. God natt!
Vakna! Nu packar vi ihop! Rappa på!
In med er, allihop!
Lystring! Sagan är slut innan den ens hann börja. Jag upprepar...
Där har vi honom... Jag visste det! Jag kände det på mig.
- Det är slut. - Slut?
Slut? Det tar aldrig slut.
Det börjar om varje gång. Har du inte märkt det?
Slut...
Den här gången kommer det inte att börja om igen, och sen står vi där.
Nu får du se hur det känns att inte vara hjälte längre -
- utan bara en värdelös nolla.
Var har jag lagt mina nycklar...?
Jag har glömt nycklarna. Vad är det som händer?
Jaha...
Lystring! Sagan börjar om tre minuter!
Jag upprepar: Prinsen till inspelningen om tre minuter!
- Det blir visst en saga i alla fall. - Två sagor på en kväll! Rena galenskapen!
Huvudsaken är att det blir en, resten kvittar.
- Stopp där! Sagan börjar strax. - Hur sa?
Var vänlig och släpp fram de medverkande.
Jag tillhör de medverkande. Jag är huvudpersonen.
- Jag får bara släppa in folk till sagan. - Skämtar du?
- Snälla du, prinsen kommer strax. - Det är jag som är prinsen, din dåre.
Ur vägen! Här kommer han.
Hej, Benoît!
- Vem var det? - Prinsen.
Prinsen? Det är ju jag som är prinsen! Han är bara ett barn!
- Vi är inte ens lika! - Nej, verkligen inte...
Nej, nu...!
Hur gick det där till? Är jag inte starkast?
- Lystring! Sagan börjar om sju, sex... - Vad är det som händer?
Jacques här. Kod 2 vid ingången.
- Hej, prinsen! - Hej, prinsen!
- Min loge ligger inte hitåt. - Du har en ny.
- Vi är långt från studion. - Ja, i birollernas kvarter.
Bi...? Vad sa du?
Välkommen hem!
Vad ska det här betyda? Se bara, det är ju pytte...
Vet ni vem jag är?! Ni vet visst inte vem jag är! Jag ska minsann visa er!
Jag ska allt visa er...
Jag ska visa dem.
- Prinsen?! - Ja.
Vad gör du här?
- Vad är det? - Du är genomskinlig.
- Nej. - Jo. Vad konstigt...
Nej, jag är inte genomskinlig. Beklagar...
- Har du en dörr? - Ja, jag spelar ju Kvinnan i dörren.
När du korsade Norra ishavet mötte du ju en kvinna och hennes mormor.
- Nej. - Det gör inget. Alla har glömt mig.
Jag trodde att jag skulle få dyka upp i sagan igen, men nu sitter jag här...
- Gode Gud! - Är det nån hemma?
Du har fått min loge. Jag ska skickas till De glömdas håla!
- Vart? - De glömdas håla. Du vet väl vad det är?
- Ja, det gör jag faktiskt. - Det är inget misstag, jag visste det.
Du står näst på tur. Först hamnar du här, sen i hålan!
Du inbillar dig. Det är nog bara en snäll granne.
- Ledningen! Öppna! - Säg inget, så går de.
Öppna genast! Vi tänker inte gå.
Be dem komma tillbaka. Du är upptagen.
- Du ligger i badet. - Det gör jag inte!
- Jag vet, men ljug! - Nej.
Kom till inspelningen. Du har en roll.
Det är en fälla.
- Jag har en roll. - Skynda på!
- Du måste till kostymprovningen. - Det är inte sant. Det är en fälla.
- Finns det en roll? Det är ingen fälla? - Nej.
- Jo! - Kom in!
Birollsfigurer går alltid på det.
Vi har hört att en bortglömd gömmer sig här.
Är det nån här?
Ni skulle bara våga försöka ta mig!
- Sätt fart! Semestern är över. - Ta det lugnt. Hon är ju galen.
- Tre år utan en saga, det är tufft... - De bortglömda ska till De glömdas håla!
Se till att du inte blir bortglömd, prins! Släng dig över minsta biroll!
Lycka till! Glöm inte att du är bäst!
Du är prinsen!
Folk gillar dig!
De glömdas håla...
ÄR FRAMTIDEN HÄR NU?
Kolla på Sofias ryggsäck, med namnetikett och förnamn.
Och ett litet rosa hjärta.
Sofia, be din mamma köpa en ny ryggsäck. Den där är bara för barnslig.
Du går inte på lågstadiet längre.
VAR INTE RÄDD!
Vad sägs om att köpa en ny skolväska åt dig i helgen?
- Varför det? - Jag vet inte... För att skaffa en ny.
Nej tack, det behövs inte.
Däremot, när det gäller det där som hände nyss...
- Hej! Stör jag? - Vi äter.
- Bra. Vet du hur garagefjärren funkar? - Nej.
Den funkar inte inifrån, bara utifrån.
Jag måste gå runt och ställa mig framför garageporten och öppna för att komma ut.
- Det måste ju finnas nåt sätt... - Jag vet inte. Jag har ingen bil.
Det beror kanske på de små batterierna...
- Du har inga små batterier? - Nej, tyvärr.
Jag hör med föreningen. Vet du om de agerar snabbt?
- Förlåt, det är verkligen inte läge nu. - Okej.
- Hej då. - Hej då. Förlåt...
"Agerar föreningen snabbt?"
Varför inte prata om boendeskatten också? Och de små batterierna...
- Var det grannen? - Ja.
Hon är trevlig.
- Ja. - Fast jag vill ju inte lägga mig i...
- Du minns väl mig? - Ja.
Varför får jag inte vara med i nån saga längre? Jag förstår inte...
Nej, man ser inte mycket av dig nu. Vad kommer det sig?
- Det är just det jag undrar. - Ja.
Men jag lyder bara order. Om man ber mig hämta prinsen, gör jag det.
Eller nån annan prins, om de vill det. Eller en kanin, om de vill det.
- Eller en höna... - Måste vi gå igenom hela bondgården?
Nej, naturligtvis inte.
Men vem är det egentligen som ger order? Vem är det som bestämmer?
Ja, säg det... Det har jag faktiskt aldrig tänkt på.
Vem är det egentligen som bestämmer?
Apropå det... Jag höll på att glömma det.
- Hej! - Hej.
- Får jag slå mig ner? - Javisst.
- Vad gör du? - Inget. Ritar.
Jo...
Mina föräldrar ska resa bort i helgen.
Och min bror ska ha fest hemma hos mig. Har du lust att komma?
Ja, på lördag kan jag. Jag kommer.
Coolt!
- Fast det är på kvällen. Är det okej? - Skojar du? Min pappa är jätteschyst.
En fest på kvällen är jag inte så glad åt. Vem är hon?
- En kompis. - Ja, inte festar du väl med främlingar?
- Vad vill du veta, då? - Vad hon heter.
- Vad förändrar det? - Vore det bättre om jag inte vet?
Okej, hon heter Mélanie.
- Mélanie? - Ja, Mélanie, vad är det med det?
- Så jag får gå dit? - Ja.
- Men ge mig föräldrarnas nummer. - Varför det?
För att man brukar göra så.
Vi är inga småungar, och föräldrarna är inte hemma.
Jo, de är hemma, men de ska inte direkt spela kasperteater för oss. Vi är elva år!
Just det, ni är elva år. Varför är du så hemlighetsfull?
En kompis utan namn och föräldrar utan telefon som är där, fast ändå inte...
Jag är inte dum.
Det är du som inbillar dig. Du är jättejobbig.
Jag kanske går igenom en tonårskris. Jag kanske är lite kaxig nu på högstadiet.
Min kropp förändras, tyvärr. Jag börjar bli vuxen.
Det är inte alltid så lätt.
Det är jobbigt för omgivningen, så jag ber om ursäkt.
- Jag skojar. - Schyst. Jättekul...!
- Kom igen! Hajpaj! - Nej, du är jobbig.
Jag skojar, gumman.
Jag skojade!
- Det är jag! - Pritprout...
- Vad gör du? - Inget. Jag sitter och funderar.
Funderar? Det var som sjutton... Men allt är bra?
Javisst. Varför frågar du det?
Ja, det ser ut så. Jobbar du? Några projekt på gång?
Ja, jag har fullt upp.
Tänk om dygnet ändå hade 30 timmar, det hade varit bra.
- Så det är slut? - Ja.
Stackare... Vilken ironi. Vilken grymhet. Vad sorgligt.
Oj, oj, oj... Vad har de gjort med dig?
- Jag vet inte. - Nej, jag förstår det.
Vet du vad? Följ med mig. Jag har kanske en lösning.
Vad innebär "kidnappa nya prinsen"?
Tänk efter. Om vi kidnappar honom, finns det ingen ny prins eller saga.
Allt blir som vanligt igen.
Okej, vi kidnappar honom, men vad gör vi av honom sen?
De glömdas håla.
De glömdas håla?
De glömdas håla...
- Vet du vad det är för nåt? - Ja, det är klart.
Som om jag inte skulle veta vad det är...
- Vad är det, då? - De glömdas håla?
Jo, De glömdas håla...
Det är faktiskt inte helt enkelt att förklara...
Du vet inte, va? Det är dit man skickar alla som inte är med i nån saga.
Först är de sysslolösa, som vi i logen.
Men när de börjar bli genomskinliga, hamnar de i hålan.
- Och vad gör de i De glömdas håla? - Ingenting. De blir bortglömda.
De försvinner, för gott.
- Wow! - Ja, det kan man säga.
Precis vad jag letade efter.
- I den kan grabben inte göra motstånd. - Grabben?
- Vi söver honom först, så går det bra. - Bra?
Vad då?
Du är inte i nån sagovärld längre. Du klarar dig inte själv med dina trick.
Vi måste vara två för att klara det. Vi måste vara så här.
- Som en pistol? - Nej, oskiljaktiga.
Jag vet inte...
Ta inte illa upp, men kidnappningar och hålan är inget för mig.
Jag tänker byta strategi och vänta tills allt ordnar sig.
Jag tänker inte göra nåt alls.
- Smart, va? - Är du dum?
Nej, snäll. Det är en viss skillnad, som du tydligen inte uppfattar.
- Den är hårfin. - Kanske det.
Men det är sån jag är.
Snäll.
Ja, en snäll idiot.
- Stör jag? - Jag är upptagen, okej?
- Får jag prata med dig? - Vad är det nu?
Kan vi prata normalt eller måste vi låta så här?
- Vad ville du? - Fin teckning!
- Var det det du ville säga? - Nej, jag ville be om ursäkt för nyss.
Det är inte så lätt.
Ibland behandlar jag dig för mycket som en vuxen, ibland för mycket som ett barn.
Men gillar du när vi är osams?
Kom hit...
- Och du får gå på festen på lördag. - Tack, pappa.
Men be din kompis föräldrar ringa mig.
Okej.
Hajpaj!
FIASKO
Hjälper du mig, gumman?
Mélanies föräldrar har inte hört av sig än.
Nej, men det är väl ingen katastrof?
Nej, ingen katastrof, men ändå... Bär du ut de här?
Tjabba! Min adress är Rue Menton 5, portkod 65A37. Max.
Kan du förklara det här?
Driver du med mig? Tror du att jag är dum?
- Förlåt. - Nej, tror du att det räcker med förlåt?
Hur ska jag göra om jag inte kan lita på dig längre? Förbjuda allt?
Varför ljög du?
- Varför ljög du för mig? - Jag vet inte...
Vet du inte? Glöm födelsedagsfesten. Du får inte gå dit.
Ledsen, men du stannar här. Och vem är Max, som skriver "tjabba"?
- Är det så du uttrycker dig nu för tiden? - Nej.
- Dina sms vimlar av "tjabba"! - Har du läst dem?
- Ja, är det ett problem? - Ja, snokar du i min telefon?
Försök inte vända på det nu. Jag gör vad jag vill. Jag är din pappa!
- Hej! Stör jag? - Ja, faktiskt.
- Du har möjligtvis inte en liten borr? - En borr?
Du lyckas alltid komma vid fel tidpunkt. Du har ingen känsla för tajmning.
- En borr? Nu? - Ja.
Nej, jag har ingen verktygsuthyrning. Trevlig kväll.
Du gör bara dumheter, så gå in på ditt rum och stanna där, förstått?
Förstått?!
Vi fortsätter med planen.
Ja, att göra oss av med den där lilla töntprinsen.
Den där lymmeln!
Jag fattar. Jag kommer.
Jag ska bara ta på mig sandalerna.
- Är det en jacuzzi jag hör? - Ja.
- Ja... - Varför har inte jag nån sån?
Ställ stocken till höger där.
- Vem är det? - Det är gaj!
- Vem? - Gaj. - Jag vänder på ordet.
- Va? - Det är jag.
Idioten fattar ingenting.
- Vad snackar du om? - Nu är du inte lika stöddig längre, va?!
Han verkar inte må bra. Har vi nån sårsalva?
Va?
Sårsalva. - Hur är det, grabben?
Till höger, mot De glömdas håla.
Jag älskar när allt går som planerat.
Vi är oslagbara ihop. Hjärnan och musklerna!
Jag känner mig lite dum.
Ja, jag känner också att du är lite dum.
- Vad gör vi om nån frågar nåt? - Inget. Var bara helt naturlig.
Okej.
- Kan du definiera "naturlig"? - Gå på, bara.
Titta inte på dem. Och svara inte.
Hallå där! Vart ska ni ta vägen?
- Lägga tillbaka en stock. - I studion, bakom er.
- Tack. - Nej!
Vad gör du, dummer? Rakt fram, sa jag!
Glöm det, kom tillbaka! Kom tillbaka!
- Var ligger studion? - Där!
Idiot!
- Vi måste ta oss ut härifrån nu. - Ja.
- Ja? - Hej. Det är jag.
- Ja, och? - Inget, jag...
Ett ögonblick. Du kommer olägligt.
Vänta lite till.
- Jag stör inte? Jag kan... - Nej, nej, nu går det bra.
- Ja? - God kväll.
- Jag ville bara... - be om ursäkt?
- Ja, på sätt och vis. - På ett lite klumpigt sätt?
Ja.
Du har rätt. Förlåt.
- Men det var... - Vill du komma in?
- Ja. Du spiller ingen tid... - Du kanske hellre vill stå kvar där ute?
- Okej, då... - Vill du komma in?
Ja.
Vilken förändring!
Ja, det kan man säga...
- Det är inte samma lägenhet längre. - Inte samma person som bor här heller...
- Mormor var 93, så jag har gjort om lite. - Jag förstår det.
Jag är inte riktigt lika förtjust i väggtallrikar.
- Jag skojar. Vad vill du ha? Vitt vin? - Ja, det blir jättebra.
Bra, för jag har inget annat. Slå dig ner.
Förlåt för det som hände nyss.
Vi har aldrig bråkat förut.
Det är glömt nu, och jag kom kanske lite olägligt också...
Ja, precis.
Det är nu du ska säga att det inte var mitt fel. Det hade varit rätt svar.
Ja, förlåt. Det är klart att det inte var ditt fel.
Jag vet inte vad som tog åt mig. Jag brukar aldrig bli så där arg.
Det är verkligen tufft att börja på högstadiet.
Har du börjat i sexan?
Inte jag. Förlåt...
Nej, jag vet att det inte är lätt. Varför blev ni osams?
- Hon ljög för mig. - Jaha. Var det allvarligt?
Nej, men hon ljög.
Det kan jag inte acceptera.
Nej, men har du aldrig ljugit?
Jo...
Du behöver ju inte uppmuntra henne -
- men jag skulle nog svälja min stolthet, be om ursäkt och säga nåt snällt.
- Är det så enkelt? - Ja, det är jag säker på.
- Vill du fortsätta bråka? - Nej, men ett barn behöver en förebild.
Nån som tjurar?
Det låter bra, det du säger.
Men du får ursäkta, du har inga barn, så du vet inte...
Jag är barnpsykolog.
Jaha?
Nej, jag skojar.
Men jag har en pappa. I en viss ålder hade jag velat att han gav mig lite andrum.
Jag är less på det här! Less!
Pappa?
Ett stort svart moln... Det är första gången jag ser det.
Det har du rätt i.
Hallå! Är ni kvar?
- Vi? - Ja, kom hit!
Vi kommer!
När jag säger "spring", tar vi grabben och springer härifrån.
Men kan vi inte säga "gå" i stället?
Som i "klara, färdiga, gå", som man brukar säga?
- Okej, visst. - Tack.
- Rappa på! - Ja, vi ska bara säga till de andra!
Okej, ta det lugnt. Var naturlig. Så, ja. Le.
Klara, färdiga... gå.
Till höger!
Det där var vänster!
Ur vägen!
Vill du bli hjälte?
Jag?
Men skynda dig! De har bråttom.
Det här är din stora chans. Jag tror på dig, kamrat.
Tack.
Spring och snacka med dem!
- Kom igen! - Ur vägen!
Vad väntar ni på? De behöver er allihop! Det finns roller för alla! Kom igen!
Sagan börjar om tre minuter!
Sagan börjar om igen!
- Det börjar om. - Imponerande!
- Ja, inte sant? Fint, va? - Ja, härligt!
Jag älskar att utnyttja folks desperation!
Visst.
- Cyniskt, effektivt. Till och med lömskt. - Ja, ja. Tack, det räcker.
Nog för att jag har gjort många fula saker i mina dar, men det där tar nog priset.
Ja, ja.
- Tack för glaset och framför allt för... - rådet.
- Ja. - Kom tillbaka när du vill.
- Detsamma. Titta förbi när du vill. - Okej. I morgon?
- Ja, okej. - Klockan fyra?
- Okej. - Är det rätt tillfälle?
- Ja... God natt. - God natt.
Sofia?
Sofia, sover du? Sofia?
Sofia, jag vet att du inte sover.
Vill du inte prata med mig?
Hej! Vad vill du? Har du gått fel?
- Har de ett dagis i huset? - Max bjöd mig.
Max! Sitter du barnvakt?
Hon är min gäst. Och så där säger man inte!
- "Min gäst. Så säger man inte"...! - Käften!
Brorsans polare är lite korkade.
Du tänker väl inte vara arg tills du blir myndig?
Tänker du det?
Jaha, i så fall...
Då lägger jag mig nu.
God natt.
- Vad har du gjort? - Inget.
Sluta!
Sluta låta så där!
Vad hände?
- Tack. - Ingen orsak.
- Jag sa ju att jag är snäll. - Men så snäll...
- Prinsessan är i fara! - Nej, vänta! Vi måste göra oss av med...
- Jag hinner tyvärr inte. - Jo, världen lär inte gå under.
- Tja... - Hör här:
Om han försvinner och blir bortglömd, får du rädda henne.
Annars får ju han rädda henne, eftersom hon inte har glömt honom. Fattar du?
- Nej. - Lita på mig.
Nyss räddade du mig, och nu vågar du inte lita på mig.
Okej. Kom igen!
Oj, vad vackert!
Skynda dig nu!
- Varför jag? - Det var ju din plan och du är ond.
Jaha, är det jag som är ond nu?
Jag trodde att vi hade kommit förbi det där och gått vidare.
Att vi var ett team nu.
Men om jag nu är den onde, så gör jag det. Inga problem.
- Konstigt. Den är plötsligt jättetung. - Är den?
Du är för klen, Pritprout.
Jag lägger den här, så behöver du bara putta ner...
Det här var min plan från början! Din naiva stackare!
Så det här är alltså De glömdas håla?
Åh nej, mina tajts blev alldeles smutsiga!
Din förrädare!
Hur kunde jag lita på honom? Jag måste härifrån...
- Men det är ju prinsen! - Ja!
- Vad är detta...? - Ers Höghet!
- Vilka är det där? - De är genomskinliga. De är bortglömda.
- Äntligen ses vi igen, amigo! - Känner ni varann?
Det minns han inte. Alla har tyvärr glömt bort oss.
Men vi har inte glömt dig, ditt kräk! Nu ska vi göra upp!
Sen, cowboy. Hur tar man sig ut härifrån?
- Welcome! Ingen slipper ut härifrån. - Ingen?
Nej, ingen. Det är som när nån säger: "Ingen är här."
- Om det då inte är nån där... - För långrandigt. Jag tänker ta mig ut.
Det går ju inte, sa vi! Nej är nej, okej?! Fattar du vad "nej" betyder?!
Vill du slåss? Kom igen, muchachos!
- Skaffa dig riktiga armar först, cowboy. - Vad taskigt!
Dömer du mig efter armarna? Jag ska småspöa dig med små örfilar!
- Sen. Vem sa att man inte kan ta sig ut? - Det är bara att acceptera, prins.
Bla, bla, bla... Vem sa det?
Problemet är inte vem, utan att det alltid har varit så...
För långrandigt igen. - Vad skrattar han åt?
Varför pratar vi med såna här barnsliga figurer?
- Barnslig? Jag? Vill du slåss, gringo? - Lugna ner er nu och koncentrera er.
- Vem kom hit till De glömdas håla först? - Drottningen.
Finns det en drottning? Då pratar vi med henne.
- Okej, kom igen! - Ja, kom igen.
Kom igen, kompisar!
Vi har glömt var hon finns.
Det är det som är problemet med oss i De glömdas håla.
Det finns två grejer som jag aldrig lyckas komma ihåg. Den första är...
Satans minne!
Jag skulle behöva gå tillbaka i tiden för att kunna minnas.
Konstigt, men jag håller med: För att minnas, måste man gå tillbaka i tiden.
Och det förflutna ligger ditåt.
- Ditåt? - Nej, ditåt.
- Kom! - Vart ska vi?
Ditåt. Det förflutna ligger alltid bakom en.
Följ mig genom att gå framför mig.
Ni är klumpiga som pingviner!
Hallå där, cowboy!
Ta det lugnt! Dina armar är väl inget att skryta över?
Figurerna blir allt barnsligare, så vi är på väg åt rätt håll.
- Förlåt, det var inte meningen. - Inte meningen?! Hör på honom!
Förlåt, grabben. - Kom igen nu, kompisar. Nu fortsätter vi.
- Stackars prins som är utan saga. - "Stackars prins"...
Jag tror att vi är framme.
Ja, vi är framme.
- Var är vi? Jag fattar ingenting. - Vi har gått långt tillbaka i tiden.
Jag fattar fortfarande inget.
Ja, här är de väldigt genomskinliga...
- God dag, prins. - God dag, madame.
- Jag visste väl att du skulle komma. - Nej, jag blev nerknuffad.
- Det var inte alls meningen... - Jag visste väl att du skulle komma.
- Säg om det där. - Jo, prins.
Det är här du hör hemma... hör hemma...
- Den där rösten... - Ja.
Det är jag.
Det var länge sen...
- Det har varit jobbigt utan dig. - Jag förstår det. För mig också.
Men jag hade inget val. Du har klarat dig bra.
Jag har gjort mitt bästa.
Men jag har saknat dig.
- Vem är hon? - Drottningen, prinsessans mamma.
Jaha...
- Ni har klarat er bra, båda två. - Ja, därför måste jag ut härifrån.
- Det går inte. - För mig är det inte samma sak.
- Varför inte? - Jag är här för att jag blev nerknuffad.
- Jag måste ge mig av. - Nej, din plats är här, vid min sida.
Jag vet att det låter sorgligt -
- men sånt är livet. Alla måste försvinna en dag.
Snart är alla bortglömda och försvunna för gott.
Snart finns det ingen prinsessa längre. En dag blir hon stor.
Ingen prinsessa?
Är jag fast här? Så det finns ingen utväg?
Jordens undergång... Men vad tjänar alla sagor till om vi ändå bara glöms bort?
Jag är inte bättre än den där kvinnan...
i dörren.
Kvinnan i dörren! Jag vet hur jag ska ta mig ut!
- Vi backar, rakt fram! Vänta bara... - Du hörde inte på vad jag sa.
- Jo. - Låt henne vara.
- Jag måste rädda världen. - Du är lika envis som alltid.
Förlåt.
Farväl.
En sista sak: Farväl, alla bortglömda. Jag kommer inte att minnas er alls.
- Adjö, prins. Vi glömmer dig fort också. - Adjö, Ers Höghet! - Vart ska han?
- Får jag be dig om en grej, pingvin? - Ja.
Kan du klia mig på rumpan? Jag når inte.
- Är det verkligen ditåt? - Strunt i det, så länge det är ditåt.
Men du stannar här. Var och en har sitt äventyr.
Mitt äventyr väntar på mig, och det kan inte vänta.
Vet du nåt om rymning?
- Har Sofia rymt? - Typ. Jag tror att hon är på en fest.
Utan lov.
Vill du komma in igen? Du har väl ringt henne, antar jag?
Hon svarar inte.
- Är du orolig? - Ja, men inte speciellt, konstigt nog.
Jag trodde att jag skulle bli argare. Jag vill ju inte att det ska hända nåt.
Hon ringer säkert. Hon vet att du är orolig.
- Vill du ha ett glas till? - Går det bra?
- Jag ska inte bli långvarig... - Ingen fara.
Men jag hade lust att prata med dig.
Öppna presenterna! Öppna presenterna!
Vem gav mig den här skiten?
Den är till brorsan. - Max!
- Till mig?! - Konstig present.
- Är den inslagen i toapapper? - Extra mjukt?
- Vem gav den? Konstig... - Inte jag.
Öppna!
Får jag se?
- Visa! - Får jag se? Vad gör du?
Visa, då!
- Vad ska det föreställa? - Det är du, va?
- Ja, jag känner igen dig. - Har du vingar?
- Varför har han vingar? - Är du hälften duva?
- Lägg av nu! - Vem gav dig den där skiten?
- Det var jag. - Va?
Det var jag.
- Förlåt. Häftigt! Jag vill också ha en. - Jag också, fast med pelikanvingar.
- Jag vill ha en med kycklinglår. - Lägg av!
Sätt på musiken igen.
Det här är nytt för mig. Det känns som att det här med tonåren kommer att bli...
Får jag berätta en historia? När jag var liten skildes mina föräldrar.
Pappa var alltid väldigt närvarande. Han var en toppenpappa.
Men när jag var 14-15 gick det snett.
Han blev allt mer omöjlig och jag förstod inte varför.
Men när jag flyttade hemifrån förstod jag.
Pappa hade offrat allt för mig, så när jag flyttade blev det tomt.
- Men jag hade inte bett honom offra sig. - Förlåt, det är nog Sofia...
Hallå?
Okej, jag kommer.
Du hade problem med garaget, så du har väl bil?
Motorcykel.
Kvinnan i dörren, jag vet vilken roll du spelar i sagan.
- Jag har ingen. - Jo.
Din dörr leder mig tillbaka till sagan och prinsessan.
Det är det som är din stora roll i sagan, förstår du?
- Vad gör du här? Vad sa jag? - Jag är prinsen och ska till prinsessan.
- Det är mig hon behöver. - Är du dum?
Du måste hålla dig på fem stegs avstånd. Bara jag får komma närmare, förstått?
Kom!
- Är du säker? - Helt säker. Det kommer att funka.
Okej. Jag litar på dig.
- Aj! - Förlåt.
Knacka på!
- Knack, knack! - Vem där?
- Prinsen. - Prinsarna.
Kom ut!
Kom in, menar jag. Kom in och kom ut.
Gode Gud, bara det inte är för sent...
- Omöjligt! Vi är på andra sidan jorden. - För dig, ja.
Men så länge kampen inte är förlorad, är kampen inte förlorad.
Prinsessan väntar! Tack!
Tack själv. Äntligen inser jag min styrka.
- Jaså? - Ja.
Bara man tror på sig själv, kan alla dörrar öppnas.
Fantastiskt! Tack vare dig behövs jag. Du har räddat mig.
Apropå det behöver jag ge mig av nu.
Den var bra...
- Där är du ju, Pritprout... - Prinsen...
Ja, som jag sa tar det aldrig slut.
Jo, det där som hände nyss... Det är inte som du tror.
Ingen fara.
Tack! Kul att se dig!
Det är bra, min gamle Pritprout. Fint...
- Fint. Det där var en rejäl kram. - Vad gör han här?
Du måste hjälpa mig med honom, för...
- Du håller visst på att försvinna. - Ja, oj...
- Vad bra! - Det förvånar mig inte.
Du ville leka stor, men att vara prins kräver talang, erfarenhet och svett.
En karriär hänger faktiskt inte bara på håret.
Nej. Ledsen, men i vissa lägen måste man lära sig att göra sig osynlig.
- Okej, nu när det är löst, vad gör vi nu? - Går tillbaka.
Mot prinsessan!
Du behöver inte följa efter.
Håll dig till De glömdas håla, du.
Pritprout, din rackare!
Där!
Älskling!
Vad har hänt?
Jag är ledsen, pappa, men den där hjälmen är bara för töntig.
Nå, vad hände?
- Pappa, snälla... - Jag ska prata med de där små... killarna.
Jag har inte koden.
- Inte adressen heller. Jag har ingenting. - Jag går dit själv.
Väntar du här i fem minuter?
Javisst.
Men jag finns här om det är nåt.
Som alltid.
- Vad är det? - Jag visste väl att grannen var trevlig.
Dumheter...
- Hej, Sofia. - Hej.
Då går jag, då... Vi ses strax.
Hajpaj!
- Roligt det där med "hajpaj". - Äsch...
Det är ett gammalt skämt som roar henne.
En barnslig grej.
Tack för att du följde med!
Ingen orsak, min vän! Man vet aldrig vad som kan hända!
- Max? - Känner vi varann?
- Jag är Sofias pappa. - Jaha...
Jag ska tala om en sak för dig, grabben...
Nej, det ska jag inte, för det förtjänar du inte ens.
- Nej, jag hatar mig själv. Jag suger. - Ja, verkligen.
- Det jag har gjort är vidrigt. - Ja.
Men bara det att du har insett det själv -
- är inte illa.
Det är bra.
Vad då?
Jag kan ju inte gärna driva honom i famnen på min dotter.
Nej, men du kan väl anstränga dig lite?
- Är han kvar? - Ja.
- Säga vad man vill, men han är uthållig. - Outhärdlig, menar du.
Vad gör han?
- I den åldern leker de bara. - Han vill visst säga nåt.
Det tror jag inte.
Se upp!
Han är verkligen spänstig.
För att vara elva år...
Ja, han är ingen skurk, direkt.
Det där var bra gjort.
HÅLL DÖRREN STÄNGD RISK FÖR KORSDRAG
Vänta! Vi stannar lite.
Du ger dig inte...
Okej, men du låter mig sköta allt.
Du håller dig i bakgrunden, för i ditt tillstånd...
- Det känns bättre. - Visst...
- Jag är lite trött. - Jag också.
Jag mår inte bra. Det känns som om jag hyperventilerar.
Jag mår bättre nu. Gör inte ni det?
- Vill ni vila? - Skojar du? Kom nu!
Kom igen! Inget är omöjligt för den modige.
- Vad gör du? - Gå du, jag kommer. Jag sinkar dig bara.
- Är du säker? - Ja, gå du.
Jag väntar, om du vill.
Fan...
Hon gick ut. Jag vet inte var hon är.
Inte?
- Hon är på G. - Hem till mig? Eller är hon arg?
Både och, tror jag.
- Hon vill åtminstone prata med dig. - Om det är för att dumpa mig, så...
- Vad vill du säga till henne? - Jag vet inte...
- "Förlåt. Ursäkta." - Det är bra. Det är en bra början.
Nej, det är inte bra. Det är alldeles för enkelt.
- Utveckla det lite. Säg nåt schyst. - Som vad då?
Hitta på nåt. Inget är omöjligt för den modige.
Menar du allvar?
- Ja, varför inte? - Det där var bara för mycket...
Det är väl inte så svårt? Du kan väl säga...
Nej, jag kommer inte på nåt bra så här på en gång.
- Jag vet inte vad det är med mig... - Ibland räcker det med att finnas där.
Huvudsaken är hur du ser på henne och månar om henne.
- Att du visar hur du ser på henne. - Okej.
Jisses! Vad händer?! Du håller på att försvinna.
- Jag är tillbaka! Galet! Vad lustigt! - Ja, verkligen...
Jättekul...
Kom igen nu! Vi är nästan framme.
Ska jag hjälpa dig?
Stöd dig på mig.
Nej.
- Gå, du. Jag kommer med nästa gång. - Vad är det?
Inget.
Gå till prinsessan.
Det är din tur att ta över, grabben.
Skynda dig!
I väg med dig, prinsen!
Gå nu!
- Ska jag be henne komma ner? - Hon gör som hon vill, okej?
- Så jag behöver inte säga nåt? - Nej, säg inget. Det är bättre.
- Ska vi gå? - Och Sofia?
Hon har mitt nummer, om det är nåt.
Gamle Pritprout, den här gången är det nog över för gott.
Jag förstår inte... Du sa ju att det aldrig tar slut.
Jag hade fel.
Den här gången...
verkar det verkligen vara över.
- Så man kan inte lita ens på dig? - Jag är ledsen, Pritprout.
Jag är ledsen att du trodde på det.
- Får jag lägga huvudet här? - Javisst.
DAG
NATT
15 ÅR HAR GÅTT...
SNABBT SOM EN BLINKNING!
Älskling? Det är dags.
OCH SÅ LEVDE DE I ALLA SINA DAGAR...
OCH VAR SÅ LYCKLIGA!
- Hur är det? - Det är bra.
Det blir snart bra.
Vi ses sen!
SJUKHUS
Hej, Esther.
Tyst, du väcker mamma.
Sov nu, lilla barn. Klockan är mycket.
Det är natt.
Vill du inte sova, din lilla rackare?
Ska jag berätta en saga för dig?
Okej, men sen måste du sova.
Den handlar om de bortglömda. Det är en jättefin saga.
Allt började en mörk, mörk natt, som i kväll.
En månlös natt. Blunda nu.
Det var en gång en plats där det länge hade varit tyst.
Det var de bortglömdas värld.
Men den natten hördes plötsligt en röst.
Lystring! Sagan börjar om tre minuter! Jag upprepar: Sagan börjar om tre minuter!
Alla bortglömda till inspelningsplatsen!
Plötsligt var det som om de återvände från mörkrets värld.
Alla figurer vaknade, en efter en.
Världen vaknade på nytt.
Alla måste göra sig redo -
- för att kunna fortsätta berätta sagor.
Då kör vi i gång igen! Upp med er, latmaskar!
Rappa på!
Sätt i gång! Snacka får ni göra sen! Sagan börjar om två minuter!
Kom igen, grabbar! Det är dags igen!
Sagan börjar om en minut! Jag upprepar: Sagan börjar om en minut!
Är det här ni håller hus? Jag har letat efter er överallt. Hallå?!
Hörde ni inte utropet? Upp och hoppa nu! Vi behöver er.
Sagan börjar strax.
Ja, det är dags igen!
Har jag sovit länge?
Sagan börjar om fem, fyra, tre, två, en...
Subrip: TomTen
Översättning: Lotta Rossi Svensk Medietext
Ansvarig utgivare: Michael Porseryd SF Studios