‎Legătura între gemeni există.
‎Gemenii identici ‎sunt la început o singură ființă.
‎Apoi, se separă.
‎Și devin doi oameni.
‎Când i s-a întâmplat asta,
‎parcă mi-am pierdut o jumătate.
‎Mi-a dispărut jumătatea.
‎EXISTĂ PESTE 135.000 DE UCIGAȘI ‎CONDAMNAȚI ȘI ÎNCHIȘI.
‎UNUL DIN PATRU DEȚINUȚI ‎A FOST ÎN GRIJA STATULUI ÎN COPILĂRIE.
‎ACEASTA E POVESTEA DEȚINUTULUI #1113010.
‎E o experiență groaznică ‎să simți că nu ai pe nimeni.
‎Nimeni nu vrea să te ia acasă.
‎Pentru mine, ‎mediul familial perfect ar fi însemnat
‎să mă iubească cineva, ‎să aibă grijă de mine și…
‎să simt că fac parte dintr-o familie.
‎UN SERIAL NETFLIX
‎FAMILIA CONTEAZĂ
‎ADMINISTRAȚIA PENITENCIARELOR MISSOURI
‎PENITENCIARUL ORAȘULUI JEFFERSON, MISSOURI
‎E bine. În regulă.
‎ÎN 2010, ANTHONY STANDIFER ‎A ÎMPUȘCAT-O MORTAL
‎PE BEVERLY CROWL, DE 69 DE ANI.
‎Mă numesc Anthony Standifer.
‎Sunt încarcerat din 2010
‎pentru ucidere din culpă și jaf armat.
‎STANDIFER S-A NĂSCUT ÎN 1985 ‎ÎN KANSAS CITY, MISSOURI
‎Copilăria mea…
‎nu pot spune că a fost una obișnuită.
‎Mama a fost dependentă de droguri
‎practic, dintotdeauna.
‎Tatăl meu, deși știam cine e,
‎n-a vrut niciodată ‎să mă recunoască drept fiu al lui.
‎Îl vedeam din când în când,
‎dar mă trata…
‎ca pe un nimeni.
‎Chiar dacă mama se droga, ‎era foarte iubitoare.
‎Cele mai plăcute experiențe ‎le-am trăit cu ea.
‎M-a dus în mai multe state, ‎călătoream împreună,
‎mergeam la lac să pescuim…
‎Pot să spun că am amintiri frumoase cu ea.
‎Dar… venea și pleca.
‎O vedeam o zi sau două, ‎apoi dispărea două săptămâni.
‎ÎN COPILĂRIE, STANDIFER A LOCUIT ‎CU DIVERȘI MEMBRI AI FAMILIEI.
‎LA 11 ANI, A AJUNS ÎN GRIJA STATULUI.
‎Am ajuns în plasament ‎fiindcă locuiam cu mătușa mea,
‎iar ea a simțit că nu se descurcă cu mine.
‎Mi-a pus toate lucrurile ‎într-un sac de gunoi,
‎m-a dus la Protecția Copilului
‎și m-a lăsat în grija statului.
‎Pentru un copil…
‎să fie alungat pur și simplu
‎din familie…
‎Simte că nimeni nu-l iubește.
‎A fost o perioadă ‎dintre cele mai grele din viața mea.
‎LA 13 ANI, STANDIFER A REVENIT ‎ÎN GRIJA MAMEI SALE.
‎La acel moment se lăsase de droguri.
‎Se recăsătorise și m-am gândit
‎că ar fi o ocazie bună să fim împreună, ‎să fim, în sfârșit, o familie.
‎Dar, după ce am revenit în Kansas City,
‎au început necazurile.
‎Soțul ei de atunci avea un fiu.
‎Acesta avea 16 ani și era într-o bandă.
‎Și eu aveam un frate.
‎Îmi era frate vitreg, de la mama. ‎Și el era într-o bandă.
‎Ei erau modelele mele.
‎Nu aveam un model în viață ‎la vremea aceea.
‎Și…
‎sigur că priveam cu admirație ‎ceea ce făceau ei.
‎Dacă vindeau droguri, voiam și eu să vând.
‎Dacă jefuiau, voiam și eu să fac asta.
‎DE LA 14 ANI, STANDIFER A FOST ÎNCHIS
‎ÎN DIVERSE CENTRE DE DETENȚIE ‎PENTRU MINORI
‎PENTRU INFRACȚIUNI COMISE ‎ÎN CADRUL BANDELOR.
‎Eram într-un loc numit ‎Școala de Băieți McEwan.
‎Era un fel de penitenciar pentru minori.
‎Și…
‎am fost chemat la birou
‎și mi s-a dat telefonul.
‎Era mama mea.
‎Mi-a spus că fratele meu ‎fusese ucis în noaptea aceea.
‎Da…
‎Când am ieșit de la centrul de detenție,
‎fratele meu fiind mort…
‎Nu mai eram același om.
‎Am adoptat o atitudine…
‎prin care arătam ‎că nu-mi pasă de nimic și de nimeni.
‎Și…
‎adoptând atitudinea asta ‎și mentalitatea asta,
‎am putut să fac
‎orice am vrut, ‎fără să țin cont de consecințe.
‎Nu-mi mai păsa.
‎ÎN 2010, STANDIFER AVEA 25 DE ANI ‎ȘI LOCUIA CU IUBITA LUI.
‎Nu lucram, nici ea nu lucra,
‎așa că aveam nevoie disperată de bani.
‎Într-o seară, eram în oraș ‎și m-a sunat un tip
‎cu care mai făcusem niște jafuri.
‎Îl chema Jay Nicks.
‎M-a sunat și mi-a zis:
‎„Auzi, vrei să-l jefuim ‎pe dealerul ăla de droguri?”
‎L-am întrebat despre câți bani e vorba. ‎A zis: „Vreo 80.000.
‎Și băieții ăștia au la ei ‎cam 20 de kilograme de marijuana.”
‎Am acceptat.
‎După ce am vorbit cu el,
‎l-am sunat pe un alt tip, DJ.
‎Eu și DJ am plecat cu mașina ‎să ne întâlnim cu Jay Nicks.
‎Jay Nicks mi-a dat o hârtie. ‎Zice: „Aveți aici trei adrese.
‎Casa ar trebui să arate așa.
‎Tipul are un Dodge Magnum portocaliu
‎cu jante de 24 de inchi.
‎Nu se poate să o ratați.”
‎I-am că e în regulă, ‎iar el mi-a dat arma.
‎Am dat un ocol prin cartier.
‎Nu am găsit adresele.
‎Nu am găsit acel Dodge Magnum portocaliu.
‎Așa că eu am coborât din mașină ‎și am început să bat cartierul pe jos.
‎Până la urmă, găsesc casa.
‎Îl sun pe Jay Nicks și îi zic:
‎„Am găsit casa, ‎dar nu e niciun Dodge Magnum în față.
‎Ce mașină mai are?”
‎Mi-a spus numele unei mașini,
‎exact cea care era pe aleea din față.
‎Așa că am mers cu DJ la ușa din față ‎și am dat buzna pe ușă.
‎După ce am spart ușa, am intrat.
‎În camera din față era beznă totală,
‎dar am văzut că era cineva acolo.
‎DJ o prinde pe acea persoană ‎și o trântește la pământ.
‎Când am aprins lumina, ‎am văzut că era o femeie.
‎Văzând o femeie în vârstă, ‎am știut imediat că greșisem adresa.
‎Am luat arma și, ea fiind la podea, ‎stăteam în picioare lângă ea.
‎I-am zis lui DJ: ‎„Caută prin casă, poate că ne înșelăm.”
‎Se întoarce și spune: „Nu e nimic.”
‎Atunci…
‎m-am gândit…
‎Tocmai ce fusesem eliberat condiționat.
‎Nu voiam să mă întorc la închisoare.
‎Ea îmi văzuse fața.
‎Așa că m-am gândit…
‎că o s-o omor.
‎M-am aplecat deasupra ei ‎și am apăsat pe trăgaci.
‎O dată.
‎Și…
‎Mă întreb întruna
‎de ce am făcut acel lucru.
‎Și…
‎zi după zi, ‎nu găsesc niciun răspuns logic.
‎FEMEIA ÎMPUȘCATĂ MORTAL DE STANDIFER ‎ERA FOSTA FUNCȚIONARĂ DE POLIȚIE,
‎ACUM PENSIONATĂ, BEVERLY CROWL.
‎BEVERLY A LĂSAT ÎN URMĂ O FAMILIE ‎ÎNTINSĂ PE TREI GENERAȚII.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Ce mai faci? ‎- Bine, tu?
‎Putem folosi asta la puiul prăjit.
‎- Poftim. ‎- Bine.
‎Sunt încă fierbinți, Sharon?
‎Ai adus mâncare! Stai jos și relaxează-te.
‎- Arată bine. ‎- Sigur că da.
‎Suntem o familie foarte unită.
‎Am făcut totul împreună.
‎La serviciu, vor să mă îngraș.
‎Nu aveam totul,
‎dar aveam tot ce ne trebuia.
‎Nu puteam cere mai mult.
‎Vrei salată?
‎Vrei și tu?
‎Mă numesc Dana Crowl.
‎Beverly era mama mea.
‎În copilărie, familia mea însemna
‎eu, frații mei și sora mea, și mama.
‎Părinții noștri erau divorțați. ‎Pe el nu l-am văzut așa des
‎pe cât, probabil, ne doream.
‎Mama a fost sprijinul nostru. ‎A făcut totul pentru noi.
‎Mama avea foarte mare grijă de noi. Ea…
‎era persoana ‎care făcea risipă de îmbrățișări.
‎- Te ținea de mână. ‎- Te atingea. Întotdeauna…
‎„Scumpo!”
‎Și tu faci la fel.
‎Da faci la fel.
‎Nu ne-a dat de înțeles niciodată ‎că am deranja-o.
‎E important ‎să le arăți copiilor tăi că îi vrei
‎și că îi vrei în preajma ta.
‎A intrat în poliție în 1976.
‎A lucrat la secția din Independence, ‎ca funcționară la arhivă.
‎Îi ajuta pe polițiști ‎să-și scrie rapoartele,
‎așa că auzea toate grozăviile ‎care aveau loc.
‎Noi nu puteam face prostii.
‎N-ar fi acceptat ‎ca tocmai copiii ei să facă probleme.
‎Am aflat despre mama în 19 martie. ‎Era o zi de vineri.
‎Mă pregăteam să plec la serviciu. ‎Era în jur de 7:20.
‎A sunat telefonul. Era cumnatul meu Steve.
‎A zis: „Am vorbit cu mătușa Barbara.
‎M-a întrebat dacă pot trece pe la mama ta. ‎Ceva nu e în regulă acolo.”
‎Am cotit pe strada ei
‎ei și am văzut ‎că ușa de plasă era deschisă.
‎Am băgat capul înăuntru. ‎N-am intrat în sufragerie.
‎Am văzut-o întinsă pe jos.
‎M-am tras înapoi și am închis ușa.
‎Aveam telefonul în mână. ‎Am sunat la Urgențe.
‎După nici două minute au venit polițiștii.
‎Impactul pierderii mamei asupra familiei ‎a fost incomensurabil.
‎A fost atât de mare, ‎încât nici nu-l pot explica.
‎E ca un suflet ‎care mă călăuzește în viață.
‎În fiecare zi, ‎trec pe lângă cimitir și o salut.
‎În zori, îi spun bună dimineața.
‎Nu-mi place cuvântul „monstru”, ‎dar asta e.
‎În inima mea, el e un monstru.
‎Într-o lume ideală, ar muri după gratii, ‎fără să mai vadă lumina zilei.
‎Nu știu de ce a tras. Aș vrea să știu.
‎Poate că l-aș înțelege mai bine ‎și aș putea să-l iert dacă aș ști de ce.
‎E o mentalitate ‎pe care nu o voi înțelege niciodată.
‎Nu asta e lumea în care am crescut.
‎Cred că el a crescut într-o lume ‎în care aceasta era normalitatea.
‎Pe de o parte îmi pare rău ‎că a trăit într-o astfel de lume,
‎dar nu trebuie să fii produsul ‎mediului în care ai crescut.
‎Poți alege altceva.
‎Nu cred că el a ales altceva.
‎Ar fi putut…
‎să nu trăiască așa cum a trăit.
‎LA 12 ZILE DUPĂ CE ȘI-A ÎMPUȘCAT VICTIMA, ‎STANDIFER A FOST ARESTAT.
‎ÎN LUNA MAI 2011, ‎A FOST GĂSIT VINOVAT DE OMOR
‎ȘI CONDAMNAT LA 60 DE ANI DE ÎNCHISOARE.
‎Haide!
‎Salută-i pe băieți.
‎Sunt Susan Thompson, ‎mătușa lui Anthony Standifer.
‎Vino aici, Diamond. Vino aici, fetițo.
‎Salută!
‎Anthony a crescut în mijlocul orașului,
‎în inima cartierului.
‎Era o zonă dificilă.
‎Tatăl lui Anthony era foarte autoritar.
‎Avea un comportament abuziv,
‎o insulta pe mama lui, îl insulta pe el.
‎„Ești un zero. Mama ta e un zero.”
‎A suportat multe abuzuri verbale.
‎Cred că asta l-a afectat în mare măsură.
‎Văzuse chiar în casa lui ‎ce înseamnă violența.
‎Văzuse droguri.
‎Tatăl lui Anthony a plecat
‎când micuțul Anthony ‎avea trei sau patru ani.
‎După aceea, totul a luat-o la vale.
‎Mama lui Anthony le permitea ‎dealerilor de droguri să stea în casa lor.
‎Casa ei avea să devină un punct central.
‎Era mereu pe stradă, ‎se droga, era în miezul acțiunii.
‎Era peste tot. ‎Nu puteai pune mâna pe ea.
‎Nu era sănătos ce se întâmpla.
‎Mama l-a luat la ea pe Anthony.
‎După vreo lună sau două,
‎mama a plecat din oraș ‎și am rămas eu să am grijă de Anthony.
‎Aveam și eu șase copii ai mei.
‎Unul dintre băieți ‎avea paralizie cerebrală.
‎Nu eram în măsură să-i ofer lui Anthony
‎atâta atenție câtă avea nevoie.
‎Avea nevoie de atenție personală.
‎Copilul văzuse multe ‎și trecuse prin multe.
‎N-am vrut ca acele lucruri ‎să-i influențeze pe copiii mei.
‎În ziua aceea, mi-am zis: ‎„Nu mă descurc cu el.
‎Mă duc la Tribunalul pentru minori
‎și le zic: ‎«M-am procopsit cu puștiul ăsta.
‎Sora mea se droghează, ‎emiteți un ordin judecătoresc pentru ea.»”
‎La asta mă gândeam. ‎Că vor da un ordin judecătoresc,
‎o vor aduce aici și o vor obliga ‎să meargă la dezintoxicare.
‎Că o să-i aduc iar împreună ‎pe ea și pe fiul ei.
‎Dar n-a fost așa. ‎Ea n-a venit niciodată la tribunal.
‎Micul Anthony a ajuns în plasament.
‎Și…
‎cât a stat în plasament, a fost molestat.
‎Mi se frânge inima să știu
‎că am avut de-a face ‎cu lucrurile la care a fost supus.
‎Dacă nu l-aș fi dat în grija statului,
‎probabil că ar fi ajuns ‎un alt fel de tânăr.
‎Experiențele prin care a trecut ‎l-au derutat și mai tare.
‎S-a înhăitat cu oameni de pe stradă, ‎mai mari ca el, care făceau fărădelegi.
‎Asta îl făcea să simtă adrenalina.
‎Era ușor influențabil. Era naiv.
‎Voia să facă parte dintr-un grup.
‎L-au făcut să se simtă iubit ‎așa cum noi n-am reușit niciodată.
‎Am văzut cum se afunda tot mai mult.
‎Noi nu-i treziserăm acele senzații.
‎De cum a pășit în lume, ‎i s-a pus eticheta de om rău.
‎Știindu-se cine-i era tatăl, ‎i s-a pus eticheta de om rău.
‎Știindu-se că mama lui era toxicomană, ‎s-a spus că e distrus.
‎Înțelegi? Și așa mai departe.
‎Și ne mai întrebăm de ce.
‎„Cum cresc oamenii ‎de se poartă așa și fac una și alta?”
‎Ce naiba?
‎Vezi imaginea de ansamblu.
‎Apoi întreabă-te ce ai făcut să-l ajuți.
‎Ce-ai făcut?
‎Nimic.
‎Nu voiam să am de-a face cu el, ‎fiindcă eram supărată pe el,
‎fiindcă nu înțelegeam.
‎Dar acum stau în fața voastră și e clar.
‎Cu toții l-am lăsat bată.
‎L-am lăsat baltă.
‎Noi toți. Nu această persoană, ‎acea persoană sau cealaltă.
‎Tatăl lui, mama lui…
‎Noi, ca familie, l-am lăsat baltă.
‎Înțelegi?
‎LA 13 ANI, STANDIFER S-A ALĂTURAT ‎BANDEI CRIP DIN KANSAS CITY.
‎Bandele oferă confort.
‎Îți oferă familia pe care nu o ai.
‎Acei oameni iau locul fratelui tău. ‎Unii înlocuiesc figura paternă.
‎Te învață să faci lucrurile ‎așa cum trebuie.
‎Dar, după cum știți suntem grei de cap. ‎De-asta am intrat în bandă.
‎Mă numesc Valentino Barraza.
‎Îl știu pe Anthony Standifer
‎de când aveam 14 sau 15 ani.
‎Și în ziua de azi suntem prieteni.
‎Probabil că vom fi prieteni ‎până la moarte.
‎COLEG DE BANDĂ, VALENTIN BARRAZA ‎EXECUTĂ O SENTINȚĂ DE 50 DE ANI
‎PENTRU UN OMOR FĂRĂ LEGĂTURĂ CU CAZUL.
‎Anthony, ca membru al unei bande,
‎era un personaj absolut nebun.
‎Cumva… El era mereu pregătit
‎să jefuiască pe cineva sau să fure mașini.
‎Nu l-am văzut vreodată ‎să se teamă de ceva.
‎Orice-ar fi fost.
‎Dacă trebuia să intrăm ‎într-o casă plină cu oameni înarmați,
‎el ar fi fost primul care intra.
‎Mă înțelegi, era un individ nebun.
‎Foarte nebun.
‎Instabil.
‎Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat.
‎Condoleanțele mele familiei lor.
‎Dar, când comiți o infracțiune ‎care implică spargerea unei locuințe,
‎uneori, oamenii nu vor să lase…
‎niciun fel de dovezi.
‎Și nici martori.
‎Într-un război,
‎apar victime, indiferent de situație.
‎Fie că dai peste inamic,
‎fie că e vorba de persoane oarecare.
‎Această crimă a fost considerată ‎una foarte oribilă.
‎Această doamnă ‎a fost executată în casa ei.
‎Mă numesc Michael Johann.
‎Sunt fost anchetator al poliției ‎din Independence, Missouri, pensionat.
‎Am fost anchetator principal ‎în cazul uciderii lui Beverly Crowl.
‎Revenind aici după 11 ani, ‎mă simt cuprins de emoție.
‎Nu avea niciun motiv să o ucidă.
‎Am simțit că trebuia să-i prindem.
‎Dacă poți sparge ușa în toiul nopții ‎și să ucizi o femeie fără apărare…
‎cine urmează?
‎STANDIFER A FOST ARESTAT ‎LA INDICAȚIA UNUI ALT MEMBRU AL BANDEI.
‎Bine…
‎Anthony, Îți amintești de mine ‎și de anchetatorul Ken Forrester?
‎Mă numesc Mike. Ca să repet…
‎1 APRILIE 2010
‎Ți-am citit drepturile azi.
‎Ai semnat. Îți amintești drepturile?
‎Ai în continuare dreptul… ‎Toate acele drepturi sunt încă valabile.
‎Ascultă, în concluzie…
‎În concluzie, ești în rahat până la gât.
‎Nu știu cum se poate asta. ‎Oamenii ăștia mă implică în ceva…
‎Știi ceva?
‎Evident, Anthony a mințit ‎și a negat totul.
‎- Unde sunt probele? ‎- Unele sunt acasă la tine.
‎Nu vom analiza toate probele.
‎Pentru omor?
‎Pentru omor? Nu. Nu cred.
‎N-am comis niciun omor.
‎Ba da.
‎- Da. ‎- Pentru voi, sunt vinovat…
‎A fost dificil să-l interogăm.
‎În primul rând, ‎de ce să o ucid pe doamna aceea?
‎- Zi-mi că n-ai fost acolo. ‎- Unde?
‎- Unde a fost ucisă. ‎- Ascultă…
‎- Zi-mi că n-ai fost acolo! ‎- N-am fost…
‎Vrăjeală!
‎Trecuse pe la închisoare. ‎Știa toate șmecheriile.
‎Nu se puteau folosi ‎tactici emoționale cu el,
‎să-l faci să-i pară rău pentru victimă.
‎I-am prezentat faptele, arătându-i întruna
‎că putem demonstra ‎că el era ucigașul lui Beverly Crowl.
‎Nu ne ocupăm…
‎- Bine! ‎- Nu ne ocupăm…
‎Ce să fac ca să-ți dovedesc ‎că vă dau cuvântul de bărbat?
‎Ce să fac? Vă spun, ‎nu recunosc nicio mizerie…
‎Anthony, pui întrebări.
‎Mai târziu, în timpul interogatoriului, ‎a vrut să-și vadă iubita.
‎I-am spus că se poate aranja.
‎Ea dăduse o mărturie completă ‎și făcuse legătura între Anthony și omor.
‎A devenit un element de negociere ‎pe care l-am folosit.
‎I-am zis: ‎„N-o poți vedea până nu ne spui ceva.
‎Trebuie să ne spui ceva ‎despre uciderea lui Beverly Crowl
‎înainte să te lăsăm să o vezi.”
‎Atunci a părut că lasă garda jos oarecum.
‎A început să ne dea detalii ‎despre crima pe care o comisese.
‎- Cine a căutat în casă? ‎- Eu.
‎- Bine. Și apoi? ‎- Am știut că nu era casa care trebuie.
‎N-am avut nicio îndoială.
‎Și ai împușcat-o?
‎Da sau nu?
‎- Da sau nu? ‎- Da.
‎Despre Anthony Standifer ca om,
‎cred că e un psihopat, ‎un ucigaș cu sânge rece.
‎A executat-o pe Beverly.
‎După ce a executat-o,
‎s-a urcat în mașină ‎cu complicii lui și a zis
‎că a mai tras o linie pe răboj.
‎Deci există o mare posibilitate ‎să mai fi ucis înainte.
‎Pe măsură ce îmbătrânim,
‎știi ce ne aduce bucurie?
‎Să ne vedem nepoatele, nepoții și copiii
‎râzând alături de copiii lor
‎și de copiii copiilor lor.
‎Asta e cea mai mare bucurie din lume.
‎Când nepotul meu Anthony ‎a ucis-o pe doamna aceea,
‎i-a furat această bucurie.
‎Anthony voia să aibă
‎acel stil de viață.
‎Dacă adopți acel stil de viață,
‎asta e ceea ce-ți aduce.
‎Violența duce la violență. E simplu.
‎Nu e complicat deloc.
‎La câțiva ani după uciderea fratelui său ‎de către unul din prietenii lui,
‎Anthony intră într-o casă, ‎nu-l găsește pe dealerul de droguri,
‎în schimb găsește o bătrână și o ucide.
‎Omorurile dau naștere altor omoruri.
‎Acel mod de viață se autogenerează.
‎Deznădejde, disperare…
‎lipsa unui grup sau a unei organizații
‎care să-ți spună:
‎„Avem un loc pentru tine ‎în rândurile noastre.
‎Și poți să urci în ierarhie.”
‎Cu cât ești mai violent, ‎cu atât urci mai repede.
‎Nu ești deloc șmecher ‎dacă împuști și omori oameni
‎și dacă sperii copii.
‎Să fii membru al unei bande ‎nu e ca și cum ai fi șofer de autobuz.
‎Nu e o ocupație sigură.
‎Văd multe clipuri ‎în care totul e glorificat.
‎„Am o mașină tare și o să vând droguri.
‎Am cu mine curve și prostituate.
‎Merg la petreceri…”
‎Bine.
‎Da.
‎O să faci toate astea.
‎Ai dreptate.
‎Bine. Mult succes!
‎Îmi iubesc nepotul.
‎Îl iubesc azi.
‎Nimic nu mă va împiedica să-l iubesc.
‎Nu-mi pasă de tatăl lui nebun.
‎Nu-mi pasă de mama lui nebună ‎sau de alți nebuni din viața lui.
‎Îl iubesc și îl voi iubi mereu.
‎Dar ceea ce a făcut ‎a fost oribil și de neiertat.
‎Punct!
‎BINE AȚI VENIT ÎN INDEPENDENCE
‎Când a făcut alegerea aceea,
‎n-a afectat-o doar pe Beverly.
‎A afectat întreaga ei familie,
‎s-a afectat pe el însuși
‎și-a afectat familia
‎și prietenii.
‎E un efect de undă ‎care continuă la nesfârșit.
‎Mă numesc Barbara Lou Draper.
‎Beverly Sue Crowl a fost sora mea geamănă.
‎Eu eram mai mare cu zece minute.
‎În copilărie, eram împreună tot timpul.
‎Unde o vedeai pe una, era și cealaltă.
‎Oamenii erau derutați, nu ne deosebeau.
‎De câteva ori, ‎când crescuserăm și aveam întâlniri,
‎mergeam una în locul celeilalte.
‎Băieții…
‎A fost amuzant.
‎Am fost niște copii obișnuiți.
‎Eram apropiate.
‎Am trăit mereu în acest oraș.
‎Am locuit aici mai mulți ani,
‎apoi casa de peste drum ‎a fost pusă la vânzare
‎și a cumpărat-o ea.
‎S-a mutat aici.
‎Mă uitam pe fereastră
‎și o vedeam în curte ‎trebăluind sau stând degeaba.
‎Vorbeam cu ea în fiecare zi.
‎Mă suna și mă invita la cină.
‎„Grăbește-te!” Așa zicea.
‎Așa s-a întâmplat și atunci.
‎Fusesem acolo. ‎M-a invitat la cină și m-am dus…
‎Am cinat și apoi ne-am uitat la televizor.
‎Avea două banane pe blatul din bucătărie.
‎Nu pot să uit, erau negre.
‎A zis că face pâine cu banane a doua zi.
‎M-a urmărit cu privirea ‎până am ajuns acasă.
‎Ne-am făcut cu mâna din ușă.
‎Atunci am văzut-o ultima dată.
‎Nu mă gândesc prea frumos ‎la persoana care a făcut asta.
‎Nu prea mă gândesc la el.
‎Îmi dau seama că e tot om, ca noi,
‎dar asta nu scuză ce a făcut.
‎Avea de ales și nu trebuia să aleagă așa.
‎Valorile și morala ‎cu care am fost crescute
‎se transmit din generație în generație.
‎Așa ar trebui.
‎Fiindcă…
‎mama și tata sunt mai maturi,
‎mai înțelepți, au trecut prin mai multe.
‎Copiii și tinerii trebuie să-i asculte.
‎Copiii câștigă din asta.
‎Totul depinde ‎de felul în care sunt crescuți.
‎Drogurile și-au pus amprenta pe viața mea.
‎E o evadare ca oricare alta.
‎Asta e tot.
‎Să evadezi din realitatea unui haos ‎sau a unui stres din viața ta.
‎Responsabilitatea e doar a ta.
‎Mă numesc Cassandra Jenny Reed ‎și sunt mama lui Anthony.
‎Eu și Anthony ne-am înțeles de minune.
‎Ne făceam mereu să râdem unul pe altul.
‎Când nu mă puteam ridica din pat, ‎Anthony, care avea cinci ani,
‎îmi aducea micul dejun la pat.
‎Se urca pe un scaun, ‎trăgea un scaun lângă aragaz
‎și îmi făcea o omletă.
‎Se ducea afară și lua margarete galbene,
‎le punea pe tavă,
‎și mi le aducea.
‎Era foarte atent cu mine.
‎„Mamă, o să te faci bine”, zicea. ‎„Poftim, trebuie să mănânci.”
‎Vă spun, întotdeauna ‎s-a purtat extraordinar cu mine.
‎Am irosit timpul ‎pe care-l puteam petrece cu Anthony.
‎Fiindcă…
‎trebuia să plec de aici.
‎Și…
‎nu l-am putut lua cu mine.
‎Vă spun sincer,
‎dacă nu l-aș fi abandonat ‎așa cum am făcut-o
‎atunci când l-am lăsat cu familia mea…
‎Ei mereu l-au considerat un om rău.
‎El știe că eu nu i-am zis că e rău.
‎Înțelegi?
‎Cred că asta l-a afectat mult ‎în adâncul sufletului său.
‎Am terminat, nu mai pot să fac asta.
‎Nu am resentimente față de familia mea
‎sau pentru greșelile ‎pe care le-au făcut cu mine.
‎Vezi tu…
‎Probabil că atât s-au priceput.
‎LA TREI LUNI DUPĂ PRIMUL INTERVIU,
‎ANTHONY STANDIFER A FOST DE ACORD ‎SĂ RĂSPUNDĂ LA ALTE ÎNTREBĂRI.
‎Nu vreau să dau vina doar pe educație.
‎E un factor important, ‎dar trebuie să-mi asum răspunderea.
‎La momentul comiterii crimei, ‎aveam 25 de ani.
‎Așa că știam diferența dintre bine și rău ‎și știam că fac ceva rău.
‎A trebuit să aleg ‎și am ales să nu fac ceea ce trebuia.
‎Cum să-i iau viața altcuiva pe nedrept,
‎fără sens și fără motiv
‎și să nu regret ce am făcut?
‎Gândul că aș putea ucide pe cineva
‎doar pentru că mi-a văzut fața
‎e absolut grotesc.
‎Și nu pot…
‎Nu pot să-mi dau seama
‎scuză-mi limbajul, ‎ce naiba am avut în cap?
‎Să iei asemenea decizii…
‎e absolut dezgustător.
‎Îmi cer sincer scuze.
‎În fiecare zi îmi doresc ‎să mă pot întoarce și să procedez altfel.
‎STANDIFER VA PUTEA CERE ‎ELIBERAREA CONDIȚIONATĂ ÎN 2055,
‎CÂND VA AVEA 70 DE ANI.
‎Despre Anthony Standifer ca om,
‎cred că e un psihopat, ‎un ucigaș cu sânge rece.
‎A executat-o pe Beverly.
‎După ce a executat-o,
‎s-a urcat în mașină ‎cu complicii lui și a zis
‎că a mai tras o linie pe răboj.
‎Deci există o mare posibilitate ‎să mai fi ucis înainte.
‎N-am ucis pe nimeni până atunci.
‎Dacă ar fi adevărat, ‎aș fi condamnat și pentru alt omor.
‎Cred că e un mod de a-mi crea o imagine
‎și a mă încadra într-un tipar.
‎Toți polițiștii implicați în caz ‎o cunoșteau,
‎fiindcă lucraseră cu ea.
‎Au zis că le era ca o mamă.
‎De-asta, cred eu, ‎detectivul are sentimente atât de intense.
‎Nu pot schimba părerile oamenilor. ‎Îmi pot schimba comportamentul
‎și să fiu…
‎un om bun, ca să spun așa.
‎Dar, fiind aici, de unde știi…
‎De unde știi că am devenit un om bun?
‎De unde știi că m-am schimbat?
‎Pot să stau aici și să-ți spun asta, dar…
‎nu vei ști sigur ‎până când nu voi fi eliberat.
‎Atunci pot fi un membru productiv ‎al societății.
‎Trebuie să fac ‎ceea ce trebuie în fiecare zi
‎și…
‎și să știu că e suficient.
‎Aici trăiesc, aici îmi duc existența.
‎Am rotit lama și am lovit ‎deasupra umărului, în lateralul gâtului.
‎Eram îngrozit. Tocmai luasem o viață.
‎E foarte înfricoșător să știi ‎că o altă persoană e stăpână pe viața ta.
‎Fața mea ținută laolaltă ‎de plăcuțe de metal.
‎Sunt un om foarte periculos.
‎N-am zis că i-am ucis pe acei oameni, ‎ci că au murit din cauza mea.
‎Sunt cine sunt…
‎un ucigaș.
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu