Båndet mellom tvillinger er virkelig.
Identiske tvillinger begynner som en helhet.
Og så splittes de.
Og blir til to mennesker.
Da dette hendte henne, var det som jeg hadde mistet min andre halvdel.
Min andre halvdel er borte.
DET ER MER ENN 135 000 DOMFELTE DRAPSMENN I AMERIKANSKE FENGSLER
ÉN AV FIRE INNSATTE I USA VAR UNDER STATLIG OMSORG SOM BARN
DETTE ER HISTORIEN OM INNSATT #1113010
Det er forferdelig å føle at du ikke har noen som er der for deg.
Ingen vil ha deg boende hos seg.
ALIAS STANDIFER, A 1113010
For meg hadde det perfekte hjemmemilljøet vært
å ha noen der som elsker meg, tar vare på meg, og…
bare ha en følelse av familie.
EN NETFLIX-SERIE
MISSOURI AVDELING FOR KRIMINALOMSORG
JEFFERSON CITY AVDELING FOR KRIMINALOMSORG
Det går bra. Ok.
I 2010 SKJØT OG DREPTE ANTHONY STANDIFER 69 ÅR GAMLE BEVERLY CROWL
Jeg heter Anthony Standifer.
Jeg har vært fengslet siden 2010 for forsettlig drap og grovt ran.
STANDIFER BLE FØDT I 1985 I KANSAS CITY I MISSISIPPI
Barndommen min var…
Jeg vil ikke si en typisk barndom.
Moren min var rusavhengig så langt tilbake jeg kan huske.
Selv om jeg visste hvem faren min var,
valgte han aldri å erkjenne meg.
Så jeg møtte ham av og til,
men han behandlet meg bare som
et null.
Selv om moren min var rusmisbruker, var hun veldig kjærlig.
Noen av mine beste opplevelser har vært med henne.
Reise med henne til andre stater, være ute på sjøen og fiske.
Så jeg husker fine opplevelser med henne.
Men hun kom og gikk. Vi var sammen en dag eller to,
så så jeg henne ikke på et par uker.
I TIDLIG BARNDOM BODDE STANDIFER HOS FORSKJELLIGE FAMILIEMEDLEMMER
DA HAN VAR 11 ÅR, ENDTE HAN OPP UNDER STATLIG OMSORG
Jeg endte opp i fosterhjem, fordi jeg bodde hos tanten min,
og hun følte hun ikke klarte å håndtere meg.
Så hun bare kastet tingene mine i en søppelsekk
og tok meg til barnevernskontoret
og overrakte meg til staten.
For et barn å bare bli
kassert av familien sin på den måten
og med følelsen av at ingen er glad i ham…
Den tiden var blant de verste i mitt liv.
SOM 13-ÅRING KOM STANDIFER TILBAKE UNDER MORENS OMSORG
Da hadde hun blitt rusfri. Hun hadde giftet seg på nytt,
og jeg tenkte det ville bli en god mulighet for oss å være sammen.
Endelig få sjansen til å være en familie.
Men det var tilbake i Kansas City trøbbelet begynte for alvor.
Den nye mannen hennes hadde en sønn.
Han var 16 og hadde vært med i gjenger.
Og jeg hadde halvbroren min, på morssiden, som hadde vært med i gjenger.
De var helt klart forbilder for meg.
Hadde egentlig ingen forbilder fra før,
og jeg så helt klart opp til mye av det de drev med.
Solgte de stoff, hadde jeg lyst til å selge stoff.
Drev de med ran, var det dét jeg òg ville gjøre.
FRA HAN VAR 14, SATT STANDIFER
I FLERE UNGDOMSINSTITUSJONER FOR GJENGRELATERTE FORBRYTELSER
Jeg var på et sted som het McEwan gutteskole.
Et slags ungdomsfengsel.
Og jeg ble innkalt til kontoret,
og så gir hun meg telefonen,
og det var moren min. Hun forteller meg
at broren min har blitt drept den kvelden.
Ja.
Da jeg forlot ungdomsfengselet, nå med broren min borte,
var jeg ikke den samme.
Jeg antok den holdningen
at jeg ikke brydde meg om noen eller noenting.
Og…
…når jeg først hadde antatt den holdningen og tankegangen, tillot den meg å gjøre
hva som helst, uten hensyn til konsekvensene.
Brydde meg bare ikke lenger.
I 2010 VAR STANDIFER 25 ÅR GAMMEL OG BODDE SAMMEN MED KJÆRESTEN
Jeg var uten jobb.
Hun var uten jobb, så vi trengte penger desperat.
Jeg var ute en kveld, og jeg fikk en telefon fra en fyr
jeg hadde bedrevet ran med tidligere. Han het Jay Nicks.
Han ringte meg og sa:
"Hei, har du lyst til å rane en langer?"
Jeg sa: "Hvor mye har han?" Han sier: "Rundt $ 80 000.
Og de har rundt 20 kg marihuana."
Jeg takker ja. Så avslutter jeg samtalen,
og ringer opp en en fyr jeg kjenner, DJ.
Jeg og DJ
setter oss i bilen og kjører for å treffe Jay Nicks.
Jay Nicks gir meg et papir. Han sier: "Det er tre adresser der.
Huset skal se slik ut,
og fyren kjører en oransje Dodge Magnum
med 24-tommers felger.
Du kan ikke unngå å se det."
Jeg sa: "Greit." Han gir meg pistolen.
Så kjører vi rundt i nabolaget. Vi finner ikke adressene.
Vi finner ikke noen oransje Dodge Magnum.
Så jeg går ut og begynner å lete i nabolaget til fots.
Jeg finner huset til slutt.
Jeg ringer Jay Nicks og sier: "Jeg fant huset,
men det står ingen Dodge Magnum foran. Hvilken annen bil har de?"
Og han navngir bilen,
som er identisk med den som står i oppkjørselen.
Så jeg og DJ stiller oss foran huset, og vi sparker inn døra.
Etter vi hadde sparket døra inn, var rommet innenfor kullsvart,
men jeg kunne se noen der.
DJ griper tak i og slår ned vedkommende.
Etter jeg strekker meg og slår på lyset,
ser jeg en kvinne.
Da jeg så det var en eldre kvinne, skjønte jeg straks at dette var feil hus.
Jeg tar pistolen og står over henne mens hun ligger på gulvet.
Jeg sier til DJ: "Bli ferdig med å lete, kanskje vi har tatt feil hus."
Han kommer tilbake og sier: "Ingenting her." Så…
…jeg tenker på at jeg akkurat er ferdig med prøveløslatelsesperioden.
Jeg vil ikke tilbake i fengsel. Hun har sett ansiktet mitt.
Så jeg tenkte…
…ok, jeg dreper henne.
Jeg står over henne
og trekker av.
Én gang.
Og...
…jeg spør meg selv:
"Hvorfor gjorde jeg det?"
Og…
…hver dag finner jeg ingen svar som gir mening.
KVINNEN STANDIFER SKJØT, BEVERLY CROWL, VAR PENSJONERT FUNKSJONÆR I POLITIET
BEVERLY ETTERLOT SEG EN FAMILIE SOM SPENNER OVER TRE GENERASJONER
-Hei. -Hei.
-Hvordan går det? -Bra. Alt vel?
Vi kan bruke denne til frityrbiffene.
-Her. -Ok.
Er de fortsatt varme, Sharon?
Du tok med maten, så sett deg ned og slapp av.
-Det ser godt ut. -Absolutt.
Vi var en veldig sammensveiset familie. Vi gjorde alt sammen.
De prøver å feite meg opp på jobb.
Vi hadde ikke nødvendigvis alt, men vi hadde alt vi trengte.
Jeg kunne ikke ha bedt om mer.
Vil du ha litt salat?
Vil du ha litt?
Jeg heter Dana Crowl.
Beverly var moren min.
I oppveksten var familien min
hovedsakelig meg, brødrene mine og søsteren min, hos mamma.
Foreldrene våre var skilt, så vi traff ham ikke så ofte
som vi sikkert ville ha ønsket,
men mamma var vår støtte. Hun gjorde alt for oss.
Moren min var veldig omsorgsfull.
Sikkert den mest kosete jeg har nøtt.
-Holdt deg i hånden. -Kjærtegnet.
Når man sitter der, gjorde hun sånn: "Søte deg."
Men du gjør det samme. Ja, samme tingen.
Hun fikk oss aldri til å føle at vi var plagsomme.
Jeg tror det er viktig å la barna få vite at du vil ha dem og ha dem rundt deg.
Hun begynte i politiet i 1976, og jobbet på Independence politikammer.
Hun var arkivar.
Hun hjalp betjentene med å skrive rapporter,
så hun hørte om alt det fæle som skjedde.
Vi fikk ikke gjøre noe, for barna hennes skulle ikke være ute og gjøre sprell.
Jeg fant ut om mamma den 19. mars, en fredag.
Jeg skulle på jobb. Klokka var rundt 07:20.
VELKOMMEN
Telefonen ringte, det var svogeren min Steve,
og han sa: "Jeg snakket nettopp med tante Barbara.
Hun spurte om jeg kunne dra innom hos moren din. Noe ser feil ut der."
Jeg svingte inn i gata hennes og så at skjermdøra sto åpen.
Og jeg stakk hodet inn. Gikk ikke engang inn i stua.
Og jeg så henne ligge der.
Jeg bare rettet meg opp og lukket døren. Telefonen lå i hånden, og jeg ringte 911.
Og det tok ikke to minutter før politiet var der.
Virkningen tapet av mamma har hatt på familien er ikke målbar.
Det er så stort at jeg ikke egentlig kan forklare det.
Hun er en sjelelig veileder i livet mitt.
Daglig passerer jeg gravlunden og hilser. Hver morgen ønsker jeg henne god morgen.
Jeg liker ikke ordet monster, men der er det.
I mitt hjerte er han et monster.
I en ideell verden dør han bak gitteret og ser aldri dagens lys igjen.
Jeg vet ikke hvorfor han skjøt.
Skulle gjerne visst. Kanskje jeg da kunne forstått det bedre og kunnet tilgi.
Det er en tankegang jeg aldri vil forstå.
Det er ikke verdenen jeg vokste opp i.
Jeg tror han ble oppdratt i en annen verden.
En del av meg synes synd på ham for å ha den å leve i,
men man trenger ikke være et produkt av oppdragelsen sin.
Man kan ta et annet valg, og jeg mener han ikke gjorde det.
Og han hadde mulighet til å ikke leve livet han levde.
TOLV DAGER ETTER SKYTINGEN BLE STANDIFER ARRESTERT
I MAI 2011 BLE HAN FUNNET SKYLDIG I DRAP OG DØMT TIL 60 ÅRS FENGSEL
Kom igjen.
Si hei til folkene.
Jeg heter Susan Thompson og er Anthony Standifers tante.
Kom her, Diamond. Kom her, jenta mi.
Si hei.
Anthony vokste opp i bykjernen, midt i gettoen.
Det var et tøft område.
Anthonys far var veldig kontrollerende.
Han var veldig stygg mot dem, skjelte ut moren hans, skjelte ut ham.
"Du er et null. Moren din er et null." Han gikk gjennom mye verbal mishandling.
Og jeg tror det påvirket Anthony sterkt.
Han hadde opplevd volden hjemme. Hadde opplevd rusmisbruket.
Antonys far flyttet ut da lille Anthony var rundt tre, fire.
Og så gikk alt utforbakke derfra.
Moren lot narkolangerne overta huset. Huset hennes ble stedet de langet fra.
Hun var på gata og ruset seg. Her, der og overalt. Rakk ikke å komme borti henne.
Det var ikke en sunn situasjon.
Moren min tok på seg omsorgen for Anthony. Det varte kanskje en måned eller to,
så flyttet mamma fra byen, og jeg satt igjen med lille Anthony.
Og seks egne. Én med cerebral parese. Han kunne ikke gå eller snakke.
Så jeg kunne ikke rette oppmerksomheten mot lille Anthonys behov.
For han trengte én til én-kontakt .
Denne gutten har blitt utsatt for mye,
og jeg ville ikke at den dritten skulle smitte over på barna mine hjemme.
Den dagen tenkte jeg: "Nei. Jeg klarer ikke med ham,
så jeg drar ned til administrasjonsbygget, til barnevernskontoret.
Og jeg sier: 'Hei, jeg har en gutt her.
Søsteren min går på stoff, dere må fikse henne en rettskjennelse.'"
Det tenker jeg. De får en rettskjennelse, hanker henne inn, får henne avruset,
og jeg får henne og sønnen gjenforent.
Og sånn gikk det ikke. Hun reagerte ikke på rettsordrene.
Så havnet lille Anthony på fosterhjem.
Og der ble han misbrukt.
Det knuser hjertet mitt å tenke på
at jeg hadde noe å gjøre med det han ble utsatt for.
Hadde jeg aldri overlatt ham i statens varetekt,
hadde vi nok sett en annen ung mann i dag,
for alt det oppnådde var å gjøre ham enda mer ødelagt i hodet.
Han begynte å henge med eldre gutter på gata og gjøre ting.
Det var et adrenalinkick for ham.
Han var lettpåvirkelig. Han var godtroende. Ville høre til.
De fikk ham til å føle seg elsket på en måte vi aldri hadde.
Så jeg ser lett for meg at han ble med. Vi fikk ham aldri til å føle det sånn.
Gutten fikk merkelappen "dårlig vare" straks han var født.
Fra da de visste hvem faren var, var han dårlig vare.
Fra de visste at moren var rusmisbruker,
var han skadet vare.
Skjønner du? Og så videre. Og så lurer vi på hvorfor.
Hvordan vokser folk opp og oppfører seg slik?
Men faen da, kikk litt på hele bildet.
Så spør du deg selv hva du gjorde for å hjelpe ham. Hva gjorde du?
Ingenting.
Jeg ville ikke vite av ham, for jeg var sint på ham
fordi jeg ikke forsto.
Men nå sitter jeg her foran dere, og ja, det var vi alle sammen.
Vi sviktet ham.
Vi sviktet ham som en helhet, ikke han eller hun, faren eller moren…
Vi som en helhet sviktet ham som familie.
Skjønner du hva jeg mener?
DA STANDIFER VAR 13 ÅR, BLE HAN MED I GJENGEN CRIPS, I KANSAS CITY.
Gjenger gir deg trygghet. Gir deg en familie du ikke har.
De blir brødrene dine. Noen blir farsfigurer for deg.
De lærer deg å gjøre ting riktig.
Men vi er dustemikler. Det var derfor vi ble med i gjengen.
Jeg heter Valentino Barraza.
Jeg har kjent Anthony Standifer siden vi var 14 eller 15 år gamle.
Og den dag i dag er vi fortsatt venner.
Og vi blir nok venner til siste slutt.
GJENGBROREN I CRIPS, VALENTINO BARRAZA, SONER EN 50-ÅRSDOM FOR ET URELATERT DRAP
Som gjengmedlem var Anthony…
…helt spinnvill.
Han var alltid klar,
enten vi skulle rane noen eller stjele biler.
Jeg har aldri sett ham være redd for noe.
Uansett hva det var.
Skulle vi ta oss inn et sted fylt med bevæpnede folk
var han den første som gikk inn.
Han var en sprø fyr.
Veldig sprø.
Ustabilt sprø.
Ja, alt det som skjedde gjør meg vondt. Jeg kondolerer til familien.
Men når man begår en forbrytelse der man f.eks trenger seg inn i et hjem,
hender det at man ikke vil etterlate
seg noe slags bevis og…
…og vitner.
Når du drar i krigen, går det alltid ut over noen.
Enten du finner fienden eller bare tilskuere.
Denne forbrytelsen rangerte høyt på lista over svært avskyelige forbrytelser.
Kvinnen ble så godt som henrettet hjemme hos seg selv.
Jeg heter Michael Johann.
Jeg er pensjonert etterforsker fra Independence politikammer, i Missouri,
og jeg var hovedetterforsker for drapet på Beverly Crowl.
Å være tilbake her etter 11 år setter i gang noen følelser.
Å drepe henne var helt unødvendig.
Vi måtte ta dem, for kan du sparke inn en dør
midt på natta og drepe en liten, forsvarsløs kvinne, hvem er nestemann?
STANDIFER BLE ARRESTERT ETTER ET ANNET GJENGMEDLEM ANGAV HAM
Ok. Anthony, du husker vel meg og etterforsker Ken Forrester?
Jeg heter Mike. Bare for å gjenta det… Jeg leste deg rettighetene dine tidligere.
Du signerte dem. Husker du fortsatt rettighetene?
Du har fortsatt rett til… Rettighetene er fortsatt gjeldende.
Hør nå, det står på…
Det står på at ræva di sitter fint i det.
Men jeg skjønner ikke hvordan.
-De implisererer meg i noe… -Vet du hva? Du…
Anthony kom åpenbart inn og løy og nektet for alt.
-Hvor er bevisene? -Noen av dem er hjemme hos deg.
-Vi går ikke gjennom alle bevisene. -På drap?
Nei, tror ikke det, for jeg har ikke begått noe drap.
-Jo, det har du. -Jeg er allerede skyldig i dine øyne.
Han var veldig vanskelig å avhøre.
Hvorfor skulle jeg drepe den kvinnen?
Si at du ikke var der den kvelden.
Der, hvor da?
-Der kvinnen ble drept. -Hør…
-Si du ikke var der. -Jeg var ikke der.
Det er drittprat…
Han har vært inn og ut av fengsel. Vet hvordan det gjøres.
Du kan ikke bruke følelser som taktikk på ham,
og få ham til å synes synd på offeret eller noe sånt.
Så vi la fram fakta som fortsatte å vise ham at…
…vi kunne bevise at han sto bak drapet på Beverly Crowl.
-Vi forhandler ikke… -Ok…
Hvordan kan jeg bevise at jeg gir dere mitt ord som mann?
-Hva gjør jeg? Jeg tilstår ikke noe dritt… -Anthony, du kommer med spørsmål.
Senere, under avhør, ba han om å få treffe kjæresten,
og vi svarte at det kunne ordnes.
Hun hadde tilstått uforbeholdent og implisert Anthony i drapet.
Så da ble det et forhandlingsverktøy for oss.
Vi sa: "Dere møtes når du har hjulpet oss.
Du må fortelle noe om drapet før du overhodet får treffe henne.
Da så han ut til å gi litt etter,
og han begynte å gi oss detaljer fra drapet han hadde begått.
-Hvem gjennomsøkte huset? -Det gjorde jeg.
-Ok. Hva skjedde videre? -Jeg skjønte det var feil hus.
Skjønte det.
Uten tvil.
Og du skjøt henne?
Ja eller nei?
-Ja eller nei? -Ja.
Det jeg tenker om Anthony Standifer som person
er at han er en kaldblodig, psykopatisk drapsmann.
Han henrettet Beverly.
Etter han henrettet henne,
satte han seg i bilen med de medskyldige, og sa dette var nok et hakk i beltet.
Så muligheten er stor for at han har drept tidligere.
Etterhvert som vi blir eldre, vet du hva som gir oss glede?
Å se niesene våre, barnebarna våre og barna våre
le med barna sine og barnas barn.
Det er den største gleden i verden.
Og da min nevø Anthony drepte den kvinnen, stjal han den fra henne.
Anthony ville prøve akkurat den livsstilen.
Har du akkurat den livsstilen, er det det akkurat den livsstilen gir deg.
Vold avler vold. Så enkelt er det. Ikke komplisert.
Flere år etter at broren ble drept av en av vennene sine, ruset,
går Anthony inn i et hus, finner ingen narkolanger,
finner en gammel dame og dreper henne.
Å så drap høster drap. Å så den livsstilen høster den livsstilen.
Håpløshet, fortvilelse,
å mangle... en gruppe eller organisasjon som sier:
"Vi har en plass til deg i våre rekker.
Og du kan gå gradene i våre rekker."
Jo mer voldelig du er, jo raskere stiger du i gradene.
Det er vel ikke noe kult i å skyte og drepe folk,
og skremme barn.
Å være gjengmedlem er ikke som å være bussjåfør.
Det er ikke et sikkert yrke.
Jeg ser stadig videoer der de forherliger det.
"Jeg har en bil og jeg skal lange dop,
og jeg har horer og jeg har sklier.
Jeg holder fester og jeg skal…"
Ålreit.
Nettopp.
Du skal gjøre alt det der.
Nettopp.
Ok. Lykke til.
SKJULTE SKYTEVÅPEN FORBUDT
Jeg er glad i nevøen min. Også i dag.
Ingenting vil noen gang hindre meg fra å være glad i ham.
Jeg bryr meg ikke om den gale faren hans. Bryr meg ikke om den gale moren hans
eller noen av de andre galningene i livet hans. Jeg elsker ham.
Jeg vil alltid elske ham.
Men det han gjorde var grufullt og utilgivelig.
Punktum.
VELKOMMEN TIL INDEPENDENCE
Da han valgte som han gjorde, rammet det ikke bare Beverly.
Det rammet familien hennes,
det rammet ham,
det rammet familien hans,
venner.
Rigvirkninger som bare fortsetter og fortsetter.
Jeg heter Barbara Lou Draper.
Beverly Sue Crowl var tvillingsøsteren min.
Jeg var eldst med ti minutter.
Da vi vokste opp, var vi sammen hele tiden.
Så du én, så du den andre.
Folk ble forvirret og visste ikke hvem som var hvem.
Noen ganger, når vi var blitt eldre og datet,
byttet vi på dem.
Gutter.
Det var gøy.
Helt vanlige ungdommer.
Vi sto hverandre så nære. Vi har alltid bodd her i byen.
Jeg hadde bodd her i flere år,
så ble huset over gata til salgs,
og hun kjøpte det. Og flyttet inn.
Jeg brukte å se ut vinduet,
og hun brukte å stå ute i hagen og pusle med noe.
Jeg snakket med henne hver dag. Hun ringte og inviterte på kveldsmat.
"Vær rask," sa hun.
Det skjedde den kvelden.
Jeg hadde vært der borte. Hun inviterte, og jeg kom bortover…
Vi spiste kveldsmat og så på tv.
Hun sa hun hadde to bananer på kjøkkenbenken,
og jeg glemmer dem aldri, de var mørke. Sa hun skulle lage bananbrød i morgen.
Og hun sto og så på at jeg gikk hjem.
Vi vinket fra inngangsdørene. Det var siste gang jeg så henne.
Mine tanker om personen som gjorde dette: ikke høye.
Synes ikke mye om ham.
Vel er han er et menneske som oss andre, men det unnskylder ikke det han gjorde.
Han hadde et valg og han kunne valgt annerledes.
Verdiene og moralen vi ble oppdratt med
tror jeg læres fra generasjon til generasjon.
Ellers burde den det. For mamma og pappa er eldre, vet du,
og klokere. Har levd gjennom flere greier.
Og unger... De unge må høre på dem.
For de vil få det bedre.
Alt ligger i oppdragelsen.
Narkotika har satt sine spor i livet mitt.
Det er bare enda en flukt.
Det er alt det er.
Å unnslippe realiteten av kaoset eller presset i livet ditt.
Det er kun ditt eget ansvar.
Jeg heter Cassandra Jenny Reed, og jeg er moren til Anthony.
Jeg og Anthony hadde et fantastisk forhold.
Fikk alltid hverandre til å le.
Klarte jeg ikke å stå opp,
fikk jeg frokost på senga av femårige Anthony.
Han klatret opp på en stol, dro en stol bort til komfyren,
og lagde meg eggerøre.
Og han gikk ut og plukket noen små gule tusenfryd,
og la dem på et brett, og bragte dem med…
Han var bare så omtenksom mot meg.
"Du blir bra snart, mamma," sa han. "Her, du må spise."
Jeg sier det, han har alltid vært fantastisk mot meg.
Jeg har mistet mye tid med Anthony.
Fordi jeg…
Jeg måtte vekk herfra.
Og… jeg kunne ikke ta ham med meg.
Jeg kan helt ærlig si
hadde jeg ikke forlatt ham da jeg gjorde,
da jeg lot ham være igjen hos familien min…
For de kalte ham alltid dårlig.
Og han visste jeg aldri kalte ham det.
Så…
Jeg tror mye har med det å gjøre, innerst inne.
Greit, jeg er ferdig. Jeg orker ikke mer.
Jeg bærer ikke nag overfor familien min,
på grunn av feilene de gjorde under oppveksten min.
Du vet, jeg…
De visste vel bare ikke bedre.
TRE MÅNEDER ETTER SITT FØRSTE INTERVJU
SAMTYKKET ANTHONY STANDIFER TIL Å SVARE PÅ FLERE SPØRSMÅL
Jeg vil ikke legge alt på oppveksten.
Den er en viktig medvirkende faktor, men jeg må ta ansvar,
for da jeg begikk denne forbrytelsen, var jeg 25 år gammel.
Så jeg visste forskjell på rett og galt, og at det jeg gjorde var galt,
så jeg hadde et valg, og jeg valgte å ikke gjøre det rette.
ALIAS STANDIFER, A 1113010
Hvordan kan jeg uberettiget ta et annet menneskes liv,
uforstandig og uten grunn, og ikke angre på det?
Å tro at jeg kunne drepe en person
bare fordi hun så ansiktet mitt, er helt hårreisende.
Og jeg…
…klarer ikke å få hodet mitt til å forstå,
unnskyld uttrykket, hva faen var galt med meg?
Og det å å ta slike avgjørelser, vet du…
Det er bare avskyelig.
Jeg sier oppriktig unnskyld,
og…
…hver dag ønsker jeg at jeg kunne dra tilbake og gjøre noe annerledes.
STANDIFER VIL KUNNE PRØVELØSLATES I 2055
NÅR HAN VIL VÆRE SYTTI ÅR GAMMEL
Det jeg tenker om Anthony Standifer som person
er at han er en kaldblodig, psykopatisk drapsmann.
Han henrettet Beverly.
Etter han henrettet henne,
satte han seg i bilen med de medskyldige og sa at
dette var nok et hakk i beltet.
Så muligheten er stor for at han har drept tidligere.
Jeg har ikke drept noen tidligere.
Hadde det vært sant, tror jeg jeg hadde blitt dømt for et drap til.
Jeg tror det er en framstilling for å sette meg i en bås.
Alle på politikammeret som var involverte i saken,
kjente henne fordi de jobbet med henne. De sa hun var som en mor for dem.
Så jeg tror det er grunnen til etterforskerens sterke følelser.
Jeg kan ikke endre meninger, men jeg kan endre atferden min,
ved å være en god person, for å si det sånn.
Men når jeg nå er her inne, hvordan vet du at jeg har blitt et godt menneske?
Hvordan vet du at jeg har forandret meg?
Jeg kan sitte her og si det,
men du vil ikke vite det før jeg blir løslatt, ikke sant?
Og da vil jeg være en produktiv samfunnsborger.
Jeg må gjøre det rette hver dag, og bare…
Og vite at det er godt nok.
KOMMER DENNE SESONGEN…
Dette er hvor jeg bor. Hvor jeg eksisterer.
Jeg svingte kniven rett over skulderen hans, inn i halsen.
Jeg var livredd. Hadde akkurat drept noen.
Det mest skremmende i verden er å vite at en annen holder ditt liv i sine hender.
Fjeset mitt holdes i hop av metallplater.
Jeg er veldig farlig.
Jeg sa ikke at jeg drepte dem, men at de var døde på grunn av meg.
Jeg er den jeg er.
Bare en morder.
Tekst: Greger Hoel