‫הקשר המיוחד בין תאומים אכן קיים.‬
‫תאומים זהים מתחילים את דרכם כשלם אחד.‬
‫ואז הם נפרדים.‬
‫והופכים לשני אנשים.‬
‫כשזה קרה לה, ‬
‫הרגשתי כאילו איבדתי את החצי השני שלי.‬
‫החצי השני שלי נעלם.‬
‫- יש יותר מ-135,000 רוצחים מורשעים‬ ‫בבתי הסוהר בארה"ב -‬
‫- אחד מכל ארבעה אסירים בארה"ב‬ ‫היה בהשגחת הרשויות כילד -‬
‫- זהו סיפורו של אסיר מספר 1113010 -‬
‫זו הרגשה נוראית כשאין מי שיכול לתמוך בך,‬
‫ושאף אחד לא רוצה לקחת אותך הביתה.‬
‫- סטנדיפר, איי‬ ‫1113010 -‬
‫בשבילי, הסביבה הביתית המושלמת‬ ‫הייתה יכולה להיות‬
‫מישהו שיהיה שם כדי לאהוב אותי, לטפל בי, ו…‬
‫פשוט להרגיש שיש לי משפחה.‬
‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- הכול מתחיל במשפחה -‬
‫- שירות בתי הסוהר של מדינת מיזורי -‬
‫- שירות בתי הסוהר של ג'פרסון סיטי‬ ‫ מיזורי -‬
‫הכול בסדר? טוב.‬
‫- ב-2010, ירה אנתוני סטנדיפר למוות ‬ ‫בבוורלי קראול בת ה-69 -‬
‫שמי אנתוני סטנדיפר.‬
‫אני יושב בכלא מאז 2010‬
‫באשמת רצח מדרגה שנייה‬
‫ושוד מדרגה ראשונה.‬
‫- סטנדיפר נולד ב-1985 בקנזס סיטי, מיזורי -‬
‫הילדות שלי הייתה…‬
‫לא הייתי אומר שהיא הייתה ילדות רגילה.‬
‫אימא שלי הייתה מכורה לסמים‬
‫מאז שאני זוכר את עצמי.‬
‫אבא שלי, למרות שידעתי מי הוא,‬
‫מעולם לא בחר להכיר בי כבנו.‬
‫הייתי רואה אותו מדי פעם,‬
‫אבל הוא פשוט התייחס אליי כמו ל… ‬
‫אף אחד.‬
‫למרות שאימא שלי הייתה מכורה לסמים,‬
‫היא הייתה אימא אוהבת מאוד.‬ ‫כמה מהחוויות הכי טובות שלי היו איתה.‬
‫- שד' אס. גלנווד -‬
‫היא לקחה אותי למדינות שונות, טיילתי איתה,‬
‫היינו ביחד באגם ודגנו דגים.‬
‫ולכן הייתי אומר שהזיכרונות שלי ממנה טובים.‬
‫היא הייתה נעלמת וחוזרת,‬ ‫ראיתי אותה ליום-יומיים,‬
‫ואז לא ראיתי אותה במשך כמה שבועות.‬
‫- במהלך ילדותו המוקדמת,‬ ‫התגורר סטנדיפר עם בני משפחה שונים -‬
‫- בגיל 11, הוא נמסר לחזקת המדינה -‬
‫בסוף הגעתי למשפחת אומנה ‬
‫כי גרתי אצל דודה שלי ‬
‫והיא הרגישה שהיא לא יכולה להתמודד איתי.‬
‫אז היא פשוט הכניסה ‬ ‫את כל הדברים שלי לשקית אשפה,‬
‫לקחה אותי לאגף שירותי הרווחה לילד,‬
‫ומסרה אותי לידי המדינה.‬
‫בשביל ילד שפשוט…‬
‫נזרק ככה‬
‫ממשפחתו.‬
‫ו…‬
‫מרגיש שאף אחד לא אוהב אותו.‬
‫כן, זו בהחלט אחת התקופות הכי גרועות בחיי.‬
‫- בגיל 13, חזר סטנדיפר לחזקת אימו -‬
‫באותו זמן, היא נגמלה מהסמים.‬
‫היא התחתנה שוב, ואני חשבתי‬
‫שזו יכולה להיות ‬ ‫הזדמנות טובה בשבילנו להיות ביחד.‬
‫כדי שסוף-סוף תהיה לנו הזדמנות להיות משפחה.‬
‫אבל כשחזרתי לקנזס סיטי,‬
‫זה בהחלט היה הזמן שבו התחילו כל הצרות.‬
‫לבעלה באותו זמן היה בן.‬
‫הוא היה בן 16,‬
‫והוא היה מעורב בכנופיות.‬
‫היה לי גם אח,‬
‫אחי למחצה, מאימי,‬ ‫שגם הוא היה מעורב בכנופיות.‬
‫הם בהחלט היו מודלים לחיקוי בשבילי.‬
‫לא היו לי מודלים לחיקוי באותה תקופה. ו…‬
‫אין ספק שהתייחסתי בהערצה‬ ‫להרבה דברים שהם עשו.‬
‫כשהם מכרו סמים, גם אני רציתי למכור סמים.‬
‫כשהם שדדו,‬
‫זה גם מה שאני רציתי לעשות.‬
‫- מגיל 14, שהה סטנדיפר -‬
‫- במוסדות שונים לעבריינים צעירים‬ ‫באשמת פשעים הקשורים לכנופיות -‬
‫הייתי במקום שנקרא "בית ספר מקיואן לבנים".‬
‫זה בעצם מוסד לעבריינים צעירים.‬
‫ו…‬
‫קראו לי לבוא למשרד‬
‫מסרו לי את הטלפון,‬
‫וזאת הייתה אימא שלי.‬
‫והיא סיפרה לי…‬
‫שאחי נרצח… ‬
‫באותו לילה.‬
‫כן.‬
‫כשהשתחררתי מהמוסד,‬
‫אתם יודעים,‬
‫עכשיו, לאחר שאחי מת…‬
‫לא הייתי אותו אדם.‬
‫אימצתי גישה…‬
‫שלא אכפת לי מכלום או מאף אחד.‬
‫ו…‬
‫ברגע שאימצתי את הגישה הזאת,‬
‫ואת הלך הרוח הזה,‬
‫זה אפשר לי לעשות‬
‫כל מה שרציתי‬
‫מבלי להתחשב בהשלכות.‬
‫פשוט לא היה לי אכפת יותר.‬
‫- ב-2010, היה סטנדיפר בן 25 וחי עם חברתו -‬
‫אני לא עבדתי וגם היא לא עבדה, ‬ ‫ולכן היינו זקוקים נואשות לכסף.‬
‫הייתי בחוץ לילה אחד,‬
‫וקיבלתי שיחה ממישהו‬
‫שהייתי מעורב איתו במעשי שוד בעבר.‬
‫שמו היה ג'יי ניקס.‬
‫הוא התקשר אליי ואמר, ‬
‫"היי, אתה רוצה לשדוד את סוחר הסמים הזה?"‬
‫שאלתי, "בכמה כסף מדובר?"‬ ‫והוא אמר, "בערך 80 אלף".‬
‫ולבחור הזה יש גם ‬
‫בערך 25 ק"ג של מריחואנה.‬
‫אמרתי, "כן".‬
‫אז סיימתי את השיחה איתו.‬
‫התקשרתי לבחור אחר שהכרתי, די-ג'יי.‬
‫אני ודי-ג'יי‬
‫נכנסנו למכונית ונסענו ‬
‫לפגוש את ג'יי ניקס.‬
‫ג'יי ניקס נתן לי פיסת נייר.‬ ‫הוא אמר, "רשומות כאן שלוש כתובות."‬
‫הוא אמר, "הבית צריך להיראות כך וכך,‬
‫והבחור נוהג בדודג' מגנום כתומה‬
‫עם ג'אנטים 24 אינץ'."‬
‫הוא אמר, "בטוח תמצאו אותו".‬
‫אמרתי, "בסדר". הוא נתן לי את האקדח.‬
‫אז נסענו ברחבי השכונה.‬
‫אבל לא מצאנו את הכתובות.‬
‫ולא מצאנו את הדודג' מגנום הכתום הזה.‬
‫אז יצאתי מהמכונית‬
‫והתחלתי לסרוק את השכונה ברגל.‬
‫בסופו של דבר מצאתי את הבית.‬
‫התקשרתי לג'יי ניקס.‬
‫אמרתי, "היי, מצאתי את הבית,‬
‫אבל אין דודג' מגנום בחזית."‬
‫שאלתי, "איזו מכונית אחרת יש לו?"‬
‫והוא אמר שם של מכונית‬
‫שהייתה זהה לזו שחנתה בחנייה.‬
‫אז אני ודי-ג'יי ניגשנו לחזית הבית‬
‫ופרצנו את הדלת.‬
‫כשפרצנו פנימה,‬
‫ראיתי שהחדר הקדמי חשוך לגמרי.‬
‫אבל יכולתי לראות מישהו.‬
‫די-ג'יי תפס את האדם הזה ‬ ‫וזרק אותו על הרצפה.‬
‫לאחר שהושטתי יד למנורה והדלקתי אותה,‬
‫ראיתי אישה.‬
‫ברגע שראיתי שזאת אישה מבוגרת,‬
‫מיד ידעתי שזה הבית הלא נכון.‬
‫לקחתי את האקדח,‬ ‫ועמדתי מעליה כשהיא הייתה על הרצפה.‬
‫אמרתי לדי-ג'יי, "תסיים לחפש בבית,‬
‫אולי עשינו טעות."‬
‫הוא חזר ואמר, "אין שם כלום".‬
‫אז…‬
‫ואז חשבתי ש…‬
‫עכשיו סיימתי תקופת מאסר על תנאי.‬
‫אני לא רוצה לחזור לכלא.‬
‫היא ראתה את הפנים שלי.‬
‫אז חשבתי…‬
‫טוב, אני אהרוג אותה.‬
‫עמדתי מעליה,‬
‫ולחצתי על ההדק.‬
‫פעם אחת.‬
‫ו…‬
‫אני שואל את עצמי,‬
‫"למה עשיתי את זה?"‬
‫ו…‬
‫בכל יום, אין לי תשובה הגיונית.‬
‫- האישה שסטנדיפר ירה בה למוות‬ ‫הייתה פקידת משטרה בגמלאות, בוורלי קראול -‬
‫- בוורלי השאירה אחריה משפחה ‬ ‫בת שלושה דורות -‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב. מה שלומך?‬
‫נוכל להשתמש בזה לחזות העוף המטוגנים.‬
‫הינה.‬ ‫-בסדר.‬
‫הם עדיין חמים, שרון?‬
‫את הבאת את האוכל.‬
‫את תישבי ותנוחי.‬
‫זה נראה טוב.‬ ‫-בהחלט.‬
‫אנחנו משפחה מלוכדת מאוד.‬
‫עשינו הכול יחד.‬
‫הם מנסים לגרום לי להשמין בעבודה.‬
‫לא בהכרח היה לנו הכול,‬
‫אבל היה לנו כל מה שהיינו צריכים.‬
‫ולא יכולתי לבקש יותר מזה.‬
‫את רוצה סלט?‬
‫רוצה קצת סלט?‬
‫שמי דנה קראול.‬
‫בוורלי היא אימא שלי.‬
‫כשהתבגרתי, המשפחה שלי הייתה‬
‫בעיקר אני,‬
‫- דנה קראול, בתה של בוורלי -‬
‫אחיי, אחיותיי ואימא שלי.‬
‫הורינו התגרשו, ‬ ‫ולא ראינו את אבי לעתים קרובות…‬
‫כפי שבוודאי היינו רוצים.‬
‫אבל אימא הייתה מקור התמיכה שלנו.‬ ‫היא עשתה הכול בשבילנו.‬
‫אימא שלי טיפחה אותנו מאוד. היא…‬
‫בוודאי הייתה האדם המחבק ביותר שהכרתי.‬
‫החזיקה לך את היד.‬ ‫-תמיד נוגעת.‬
‫אם ישבת לידה, היא הייתה עושה כך…‬
‫"מתוקה."‬
‫אבל גם את מתנהגת ככה.‬ ‫-נכון. את עושה את אותו דבר.‬
‫היא מעולם לא נתנה לנו הרגשה ‬ ‫שאנחנו מטרידים אותה.‬
‫לדעתי, חשוב שהילדים שלכם ידעו שהם רצויים‬
‫ושאתם רוצים שהם יהיו בקרבתכם.‬
‫היא התגייסה למשטרה ב-1976,‬
‫ועבדה במשטרת אינדיפנדנס.‬
‫היא הייתה פקידת רשומות.‬
‫היא סייעה לשוטרים לכתוב את הדוחות שלהם,‬
‫ולכן ידעה על כל דבר רע שקרה.‬
‫ואנחנו לא קיבלנו הזדמנות לעשות משהו רע‬ ‫כי היא דאגה שהילדים שלה לא ייכנסו לצרות.‬
‫הום שבו נודע לי על אימא שלי היה ה-19 במרץ,‬ ‫ זה היה יום שישי.‬
‫התכוננתי ללכת לעבודה.‬ ‫השעה הייתה בערך 07:20.‬
‫- ברוכים הבאים -‬
‫הטלפון צלצל וזה היה גיסי סטיב, ‬
‫והוא אמר, "דיברתי עכשיו עם דודה ברברה".‬
‫"היא ביקשה ממני לעבור אצל אימא שלך בבית."‬
‫"משהו נראה לא בסדר שם."‬
‫כשפניתי לרחוב שלה, ראיתי שדלת הרשת פתוחה.‬
‫הכנסתי את ראשי פנימה.‬
‫אפילו לא נכנסתי לסלון.‬
‫ראיתי אותה שוכבת.‬
‫ואז הזדקפתי וסגרתי את הדלת.‬
‫החזקתי את הטלפון ביד ‬ ‫והתקשרתי למוקד החירום.‬
‫וכעבור שתי דקות השוטרים היו שם.‬
‫- קנזס סיטי צ'יפס -‬
‫השפעת האובדן של אימא שלנו‬ ‫על המשפחה שלנו הייתה עצומה.‬
‫היא הייתה כל כך גדולה,‬ ‫עד שאני אפילו לא יכולה להסביר אותה.‬
‫היא הראתה לי את דרכי בחיי.‬
‫בכל יום, כשאני חולפת ליד בית הקברות,‬ ‫אני מברכת אותה לשלום.‬
‫בכל בוקר אני אומרת לה בוקר טוב.‬
‫אני לא אוהבת להשתמש במילה "מפלצת",‬ ‫אבל הינה:‬
‫בליבי הוא מפלצת.‬
‫בעולם מושלם הוא היה מת מאחורי סורג ובריח ‬ ‫מבלי שיראה שוב אור יום.‬
‫איני יודעת מה גרם לו ללחוץ על ההדק.‬
‫הלוואי שידעתי. אולי הייתי מבינה טוב יותר‬ ‫ומסוגלת לסלוח לו, אם הייתי יודעת למה.‬
‫זאת חשיבה שלעולם לא אבין.‬
‫זה לא העולם שאני גדלתי בו.‬
‫אני חושבת שהוא גדל בעולם‬ ‫שבו כאלה היו פני הדברים.‬
‫וחלק ממני מרחם עליו ‬ ‫על שהוא חי בעולם כזה, אבל‬
‫אתה לא חייב להיות ‬ ‫תוצר של הסביבה שבה גדלת.‬
‫אתה יכול לעשות בחירה אחרת,‬
‫ואני לא חושבת שהוא עשה בחירה אחרת.‬
‫והייתה לו האפשרות…‬
‫לא לחיות את החיים שהוא חי.‬
‫- שנים עשר יום לאחר הירי, סטנדיפר נעצר -‬
‫- במאי 2011, הוא נמצא אשם ברצח‬ ‫ונגזרו עליו 60 שנות מאסר בכלא -‬
‫קדימה.‬
‫תגידי שלום לחבר'ה.‬
‫אני סוזן תומפסון, ‬ ‫ואני דודה של אנתוני סטנדיפר.‬
‫בואי הנה, דיימונד. בואי הנה.‬
‫תגידי שלום.‬
‫אנתוני גדל במידטאון,‬
‫באמצע השכונה.‬
‫זו הייתה סביבה קשה.‬
‫אבא של אנתוני היה מאוד שתלטני.‬
‫הוא היה פוגעני מאוד,‬ ‫ודיכא את אימא שלו ואותו.‬
‫- סוזן תומפסון ‬ ‫דודתו של אנתוני מצד אימו -‬
‫"אתה לא שווה כלום. אימא שלך לא שווה כלום".‬ ‫הוא ספג הרבה התעללות מילולית.‬
‫ואני חושבת שזה מאוד השפיע על אנתוני.‬
‫הוא חווה את האלימות בבית.‬
‫הוא חווה את הסמים.‬
‫אבא של אנתוני עזב את הבית‬
‫כשאנתוני הקטן היה בן שלוש או ארבע.‬
‫ומאז, הכול התדרדר.‬
‫אימו של אנתוני הרשתה ‬ ‫לסוחרי הסמים להשתלט על הבית שלה.‬
‫הבית הפך למקום מפגש לסוחרי סמים.‬
‫היא ירדה לזנות, עשתה סמים,‬ ‫היא הייתה כאן, היא הייתה שם.‬
‫היא הייתה בכל מקום.‬ ‫אי אפשר היה לשים עליה את היד.‬
‫זה פשוט לא היה מצב בריא.‬
‫אימא שלי לקחה את אנתוני הקטן אליה הביתה.‬
‫זה החזיק מעמד חודש או חודשיים,‬
‫ואז אימא שלי‬
‫עזבה את העיר ואני נשארתי עם אנתוני הקטן.‬
‫היו לי גם שישה ילדים משלי.‬
‫אחד מבניי סבל משיתוק מוחין. ‬ ‫הוא לא הלך ודיבר.‬
‫ולא הייתי במצב שבו יכולתי להקדיש תשומת לב‬
‫לאנתוני הקטן, באופן שהוא היה זקוק לה.‬
‫כי הוא בהחלט היה זקוק לטיפול אישי.‬
‫הילד הזה נחשף לדברים רבים.‬
‫ואני לא רציתי ‬ ‫שהחרא הזה יופנה כלפי הילדים שלי בבית.‬
‫- שלה -‬
‫באותו יום אמרתי,‬ ‫"לא. אני לא יכול להתמודד איתו".‬
‫"אני אלך לבניין הממשלתי,‬ ‫'מרכז הצדק לבני נוער'."‬
‫ואמרתי להם, "היי, אני מטפלת בילד הזה".‬
‫"אחותי מכורה לסמים,‬ ‫אתם צריכים להשיג לה צו בית משפט."‬
‫זה מה שחשבתי שיקרה,‬ ‫שהם יוציאו צו של בית משפט,‬
‫שהם יגררו אותה לשם, ויאלצו אותה להיגמל,‬
‫ואז אני אחבר בינה לבן בנה ‬ ‫ואני אאחד ביניהם שוב.‬
‫אבל זה לא מה שקרה. ‬ ‫היא מעולם לא הגיבה לבתי המשפט.‬
‫ואז אנתוני הקטן הלך למשפחת אומנה.‬
‫ו…‬
‫הוא חווה התעללות במשפחת האומנה.‬
‫זה שובר את לבי לדעת‬
‫שהיה לי קשר כלשהו למה שהוא נאלץ לעבור.‬
‫אם לא הייתי מוסרת אותו לחזקת המדינה,‬
‫הוא בוודאי היה היום בחור צעיר אחר לגמרי,‬
‫כי כתוצאה מכך ‬ ‫מצבו הנפשי התערער אפילו יותר.‬
‫הוא התחיל להסתובב עם בחורי רחוב‬ ‫שהיו מבוגרים ממנו, ועשה דברים.‬
‫זה היה כמו פרץ של אדרנלין בשבילו.‬
‫אפשר היה להשפיע עליו בקלות. ‬ ‫הוא היה… תמים.‬
‫הוא רצה להרגיש שייך.‬
‫הם נתנו לו להרגיש נאהב ‬ ‫באופן שבו אנחנו מעולם לא נתנו לו להרגיש.‬
‫ולכן אני בהחלט יכולה להבין ‬ ‫למה הוא עשה את מה שעשה.‬
‫אנחנו לא נתנו לו הרגשה כזאת.‬
‫מהרגע שהילד הגיע לרחוב,‬
‫הוא סווג כילד רע.‬
‫מהרגע שבו הם ידעו מי אבא שלו,‬ ‫הוא סווג כילד רע.‬
‫מהרגע שהם ידעו שאימא שלו מכורה לסמים,‬
‫הוא סווג כדפוק.‬
‫מבינים? וכן הלאה וכן הלאה.‬
‫ואז אנחנו תוהים למה.‬
‫איך אנשים גדלים ומתנהגים ככה ‬ ‫ועושים דברים כאלה? באמת, לעזאזל…‬
‫תסתכלו על התמונה בשלמותה.‬
‫ואז תשאלו את עצמכם,‬ ‫מה עשיתם כדי לעזור לו?‬
‫מה אתם עשיתם?‬
‫כלום.‬
‫אני לא רציתי שום קשר אליו כי כעסתי עליו‬
‫כי אני לא הבנתי.‬
‫אבל עכשיו אני יושבת פה לפניכם,‬
‫וזה כאילו, כן,‬
‫כולנו, אתם יודעים. אנחנו הכשלנו אותו.‬
‫אנחנו הכשלנו אותו.‬
‫באופן כולל. לא מדובר באדם הזה או באדם הזה.‬
‫אבא שלו, אימא שלו, ה…‬
‫כולנו, כשלם, כמשפחה, הכשלנו אותו.‬
‫מבינים למה אני מתכוונת?‬
‫- בגיל 13, הצטרף סטנדיפר‬ ‫לכנופיית קנזס סיטי קריפ -‬
‫כנופיות מספקות נחמה.‬
‫הן מספקות משפחה שאין לך.‬
‫אנשים הופכים לאחיך.‬
‫יש אנשים שהופכים לדמות אב בשבילך.‬
‫הם מנסים ללמד אותך איך לעשות דברים כראוי.‬
‫אבל, אתם יודעים, אנחנו מטומטמים.‬ ‫לכן הצטרפנו לכנופיה.‬
‫שמי ולנטינו בראסה.‬
‫אני מכיר את אנתוני סטנדיפר‬
‫מאז שהיינו בני 14 או 15.‬
‫וגם עכשיו, עד היום,‬
‫אנחנו עדיין חברים.‬
‫ובטח נהיה חברים עד הסוף.‬
‫- ולנטינו בראסה, חבר באותה כנופיה,‬ ‫מרצה מאסר של 50 שנה -‬
‫- באשמת רצח אחר -‬
‫אנתוני, כחבר כנופיה,‬
‫הדמות שלו הייתה יותר כמו…‬
‫- ולנטינו בראסה, חבר של אנתוני -‬
‫ממש מטורפת.‬
‫כאילו ש…‬
‫הוא תמיד היה מוכן,‬
‫לשדוד מישהו, או לגנוב מכוניות.‬
‫בחיים לא ראיתי אותו מפחד משום דבר.‬
‫לא משנה במה היה מדובר.‬
‫גם כשהלכנו לבית שהיה מלא באנשים עם אקדחים,‬
‫הוא היה הראשון שנכנס לשם.‬
‫הוא היה בחור מטורף.‬
‫ממש מטורף.‬
‫כאילו, לא יציב.‬
‫כן, אני מרגיש רע על מה שקרה והכול, ‬ ‫אתם יודעים.‬
‫תנחומיי למשפחה שלהם והכול.‬
‫אבל בכל פעם שאתה מבצע פשע‬ ‫שבו אתה פולש לבית של מישהו או משהו כזה,‬
‫לפעמים אנשים לא רוצים להשאיר…‬
‫שום ראיות משום סוג…‬
‫ועדים, אני מתכוון.‬
‫כשאתה יוצא למלחמה,‬
‫יש נפגעים ולא חשוב מה.‬
‫בין אם תיתקל באויב,‬
‫או רק בעוברי אורח.‬
‫הפשע הזה מדורג גבוה ברשימה ‬ ‫כפשע מתועב ביותר.‬
‫האישה הזאת, למעשה, הוצאה להורג בביתה.‬
‫שמי מייקל ג'והאן.‬
‫אני בלש בגמלאות ממשטרת אינדיפנדנס, מיזורי,‬
‫והייתי הבלש הראשי ‬ ‫בחקירת הרצח של בוורלי קראול.‬
‫החזרה לכאן אחרי 11 שנה מעוררת רגשות.‬
‫לא הייתה סיבה להרוג אותה.‬
‫הרגשתי שאנחנו חייבים לתפוס את הפושעים,‬
‫כי אם מישהו מסוגל להתפרץ לבית באמצע הלילה‬
‫ולרצוח אישה חסרת הגנה, מי הבא בתור?‬
‫- מייק ג'והאן, בלש -‬
‫- סטנדיפר נעצר ‬ ‫לאחר שחבר אחר בכנופיה מסר את שמו -‬
‫בסדר.‬
‫אנתוני, אני חושב ‬ ‫שאתה זוכר אותי ואת הבלש קן פורסטר?‬
‫שמי מייק. רק כדי להדגיש…‬
‫- 1 באפריל, 2010 -‬
‫הקראתי לך את זכויותיך קודם וחתמת עליהן. ‬ ‫אתה זוכר אותן?‬
‫- מייק ג'והאן ניהל את חקירת המשטרה -‬
‫כל הזכויות האלה עדיין בתוקף.‬
‫תקשיב, השורה התחתונה היא כזאת…‬
‫השורה התחתונה היא שהתחת שלך בצרות רציניות.‬ ‫-טוב.‬
‫אני לא יודע איך. ‬ ‫האנשים האלה מפלילים אותי במשהו…‬
‫אתה יודע מה? אתה…‬
‫אנתוני, כמובן, שיקר והכחיש הכול בהתחלה.‬
‫איפה הראיות האלה?‬ ‫-חלק מהן נמצאות בבית שלך.‬
‫אנחנו לא נעבור על כל הראיות האלה.‬
‫לרצח?‬
‫לרצח? לא. לא נראה לי.‬
‫אני לא רצחתי.‬
‫אתה כן.‬
‫-אני כבר אשם בעיניכם…‬
‫הוא היה אדם שהיה קשה מאוד לחקור אותו.‬
‫קודם כול, למה שאני ארצח את האישה הזאת?‬
‫תגיד לי שלא היית שם באותו לילה.‬ ‫-איפה שם?‬
‫איפה שהאישה נרצחה.‬ ‫-תקשיב…‬
‫תגיד לי שלא היית שם.‬ ‫-לא הייתי שם.‬
‫זה בולשיט…‬
‫הוא נכנס ויצא מהכלא. הוא ידע מה עליו לומר.‬
‫אי אפשר היה להשתמש בטקטיקות רגשיות איתו,‬
‫ולגרום לו לרחם על הקורבן או משהו כזה.‬
‫אז הצגנו בפניו עובדות ‬ ‫שהמשיכו להראות לו ש…‬
‫שאנחנו יכולים להוכיח ‬ ‫שהוא האשם ברצח בוורלי קראול.‬
‫אנחנו לא מתעסקים…‬ ‫-בסדר…‬
‫לא מתעסקים…‬
‫מה אני יכול לעשות כדי להוכיח לכם‬ ‫שאני נותן לכם את המילה שלי כגבר?‬
‫מה אני…? אני אומר לכם,‬ ‫אני לא לוקח אחריות על הבולשיט…‬
‫אנתוני, אתה שואל שאלות.‬
‫בהמשך החקירה הוא ביקש לראות את החברה שלו.‬
‫ואמרנו לו שאפשר לארגן את זה.‬
‫היא מסרה הודאה מלאה ‬ ‫שהפלילה את אנתוני ברצח.‬
‫השתמשנו בזה כקלף מיקוח.‬
‫אמרנו לו, ‬ ‫"אתם לא תיפגשו עד שתיתן לנו משהו".‬
‫"אתה צריך לספר לנו משהו‬ ‫על הרצח של בוורלי קראול‬
‫לפני שניתן לך לראות אותה."‬
‫ואז הוא נעשה פגיע במידה מסוימת,‬
‫והתחיל למסור לנו פרטים על הרצח שהוא ביצע.‬
‫מי ערך חיפוש בבית?‬
‫אני.‬
‫בסדר. ומה קרה אז?‬
‫וידעתי שזה הבית הלא נכון. ידעתי את זה.‬
‫בלי ספק.‬
‫וירית בה?‬
‫כן או לא?‬
‫-כן.‬
‫המחשבות שלי על אנתוני סטנדיפר כאדם‬
‫הוא שהוא רוצח פסיכופת שרצח בדם קר.‬
‫הוא הוציא להורג את בוורלי.‬
‫לאחר שהוא הוציא אותה להורג,‬
‫הוא חזר למכונית עם שותפיו לפשע ואמר ש…‬
‫זה עוד חריץ בחגורה שלו.‬
‫כלומר, יש אפשרות סבירה שהוא רצח בעבר.‬
‫כשאנחנו מזדקנים,‬
‫אתם יודעים מה משמח אותנו?‬
‫- הייז המבורגרים ‬ ‫צ'ילי -‬
‫לראות את האחייניות שלנו ‬ ‫ואת הנכדים שלנו ואת הילדים שלנו‬
‫צוחקים עם הילדים שלהם,‬
‫ועם הילדים של ילדיהם.‬
‫זה האושר הגדול ביותר בעולם.‬
‫וכשהאחיין שלי אנתוני רצח את האישה הזו,‬
‫הוא גנב זאת ממנה.‬
‫אנתוני רצה לחיות…‬
‫- קים סטנדיפר ‬ ‫דודו של אנתוני מצד אביו -‬
‫את אורח החיים המסוים הזה.‬
‫אם אתם חיים את אורח החיים הזה,‬
‫זה מה שאורח החיים הזה מביא.‬
‫אלימות גוררת אלימות. זה עד כדי כך פשוט.‬
‫זה לא מסובך.‬
‫כמה שנים לאחר שאחיו נרצח‬
‫על ידי אחד מחבריו, שהיה מסומם,‬
‫אנתוני נכנס לבית מסוים, ‬ ‫ולא מצא שם סוחר סמים,‬
‫הוא מצא איזו אישה זקנה ורצח אותה.‬
‫רצח מוביל לרצח.‬
‫אורח החיים הזה מוביל לאורח החיים הזה.‬
‫- סטייק בכריך - נקניקיות -‬
‫חוסר תקווה, הייאוש…‬
‫מבלי שיש קבוצה או ארגון שאומרים לך:‬
‫"יש לנו מקום בשבילך בין שורותינו."‬
‫"ואתה יכול להתקדם בסולם הדרגות."‬
‫ככל שתהיה אלים יותר,‬
‫כך תתקדם מהר יותר בסולם הדרגות.‬
‫ובכן, אין שום דבר מגניב‬ ‫בירי באנשים או ברצח אנשים,‬
‫או בהפחדת ילדים.‬
‫להיות חבר בכנופיה ‬ ‫זה רחוק מלהיות נהג אוטובוס.‬
‫זה לא מקצוע בטוח.‬
‫אני כל הזמן רואה סרטונים שבהם הם מתרברבים.‬
‫"יש לי מכונית, ואני אהיה סוחר סמים,‬
‫ויש לי פרוצות, ויש לי זונות."‬
‫"יש לי מסיבות ואני…"‬
‫טוב.‬
‫בטח.‬
‫אתה תהיה כל זה.‬
‫בטח.‬
‫בסדר. שיהיה לך בהצלחה עם זה.‬
‫- אסור לשאת כלי נשק מוסתרים -‬
‫אני אוהב את האחיין שלי.‬
‫אני אוהב אותו היום.‬
‫שום דבר לעולם לא יגרום לי‬ ‫להפסיק לאהוב אותו.‬
‫לא אכפת לי מהאבא המשוגע שלו.‬
‫לא אכפת לי מהאימא המשוגעת שלו,‬
‫או מכל המטורפים האחרים בחייו.‬
‫אני אוהב אותו.‬
‫אני תמיד אוהב אותו.‬
‫אבל מה שהוא עשה היה מתועב ובלתי נסלח.‬
‫נקודה.‬
‫- ברוכים הבאים לאינדיפנדנס -‬
‫כשהוא עשה את הבחירה הזאת,‬
‫זה לא השפיע רק על בוורלי,‬
‫זה השפיע על המשפחה שלה,‬
‫זה השפיע עליו,‬
‫זה השפיע על המשפחה שלו,‬
‫על החברים שלו.‬
‫יש לכך השלכות שנמשכות ונמשכות.‬
‫שמי ברברה לו דרייפר.‬
‫בוורלי סו קראול הייתה אחותי התאומה.‬
‫הייתי מבוגרת ממנה בעשר דקות.‬
‫כשגדלנו, היינו ביחד כל הזמן.‬
‫כשראיתם אחת, ראיתם את השנייה.‬
‫זה בלבל אנשים והם לא ידעו מי היא מי.‬
‫כשגדלנו, היו פעמים שיצאנו לדייטים,‬
‫ואז החלפנו אותם בינינו.‬
‫בחורים.‬
‫זה היה כיף.‬
‫היינו רק ילדות רגילות.‬
‫היינו קרובות.‬
‫תמיד גרנו בעיירה הזאת.‬
‫אני גרתי כאן‬
‫כמה שנים,‬
‫ואז הבית בצד השני של הרחוב עמד למכירה…‬
‫והיא קנתה אותו.‬
‫ועברה לגור בו.‬
‫נהגתי להסתכל דרך החלון‬
‫ולראות אותה בחצר, עסוקה במשהו.‬
‫דיברנו בכל יום.‬
‫היא נהגה להתקשר ולהזמין אותי לארוחת ערב.‬ ‫"תזדרזי", היא הייתה אומרת.‬
‫וזה מה שקרה באותו לילה.‬
‫הייתי שם. היא הזמינה אותי‬ ‫לארוחת ערב והלכתי לשם…‬
‫אכלנו ארוחת ערב וצפינו בטלוויזיה.‬
‫היו שתי בננות על השיש במטבח,‬ ‫אני לא אשכח אותן, הן היו חומות.‬
‫היא אמרה שהיא תכין לחם בננה בבוקר.‬
‫בכל מקרה, היא הסתכלה כשהלכתי הביתה.‬
‫נופפנו זו לזו מהדלת הקדמית.‬
‫לא ראיתי אותה שוב.‬
‫המחשבות שלי על האדם שעשה את זה,‬ ‫לא חיוביות במיוחד.‬
‫אין לי הערכה רבה כלפיו.‬
‫אבל אני מבינה שהוא בן אדם כמו כולנו,‬
‫אבל זה לא מצדיק את מה שהוא עשה.‬
‫הייתה לו בחירה ‬ ‫והוא לא היה חייב לבחור כפי שבחר.‬
‫הערכים והמוסר שעליהם חינכו אותנו,‬
‫אני חושבת שהחינוך הזה עובר מדור לדור.‬
‫או שהוא צריך לעבור.‬
‫כי, אתם יודעים,‬
‫אימא ואבא מבוגרים יותר,‬
‫חכמים יותר,‬
‫התנסו ביותר דברים בחיים.‬
‫וילדים צריכים…‬ ‫הצעירים צריכים להקשיב להם.‬
‫כי, לדעתי, זה ישתלם לילדים.‬
‫הכול עניין של חינוך.‬
‫הסמים גבו מחיר כבד מחיי.‬
‫הם סתם עוד בריחה.‬
‫זה כל מה שהם.‬
‫בריחה מהמציאות של כאוס או לחץ בחיים.‬
‫זאת לא אשמתו של אף אחד מלבד שלי.‬
‫שמי קסנדרה ג'ני ריד ואני אימו של אנתוני.‬
‫היחסים ביני לבין אנתוני היו נפלאים.‬
‫תמיד הצחקנו אחד את השני.‬
‫כשלא יכולתי לקום מהמיטה, ‬ ‫אנתוני, כשהיה בן חמש…‬
‫- קסנדרה ריד‬ ‫אימו של אנתוני -‬
‫נהג להביא לי ארוחת בוקר למיטה.‬
‫הוא עלה על כיסא כדי להגיע לכיריים,‬
‫וטיגן לי ביצים.‬
‫הוא יצא החוצה וקטף כמה חינניות צהובות,‬
‫הניח אותן על המגש, והביא אותו עם…‬
‫היה לו פשוט כל כך אכפת ממני.‬
‫"אימא, את תהיי בסדר", הוא אמר.‬
‫"הינה, את צריכה לאכול."‬
‫אני אומרת לכם, הוא תמיד התנהג אליי מדהים.‬
‫פספסתי הרבה זמן עם אנתוני.‬
‫כי הייתי…‬
‫הייתי חייבת לברוח מכאן.‬
‫ו…‬
‫לא יכולתי לקחת אותו איתי.‬
‫אני יכולה לומר בכנות‬
‫שאם לא הייתי נוטשת אותו כשנטשתי אותו,‬
‫כשהשארתי אותו עם המשפחה שלי…‬
‫כי הם התייחסו אליו כאל ילד רע.‬
‫והוא יודע שאני אף פעם לא אמרתי לו שהוא רע.‬
‫אתם מבינים.‬
‫אני חושבת שהייתה לזה השפעה עמוקה.‬
‫זהו זה, אני לא יכול לעשות את זה יותר.‬
‫אין לי רגשות טינה כלפי המשפחה שלי‬
‫בגלל הטעויות שהם עשו כשגידלו אותי.‬
‫אתם יודעים, אני…‬
‫אני מתאר לעצמי שהם לא ידעו שאפשר אחרת.‬
‫- שלושה חודשים לאחר הריאיון הראשון עמו, -‬
‫- הסכים אנתוני סטנדיפר‬ ‫לענות על שאלות נוספות -‬
‫אני לא רוצה להפיל ‬ ‫את האחריות רק על החינוך שקיבלתי.‬
‫הייתה לו בהחלט השפעה רבה, אבל‬
‫עליי לקחת אחריות,‬
‫כי בזמן שביצעתי את הפשע הזה, הייתי בן 25.‬
‫ולכן, ידעתי מה ההבדל בין טוב ורע,‬ ‫וידעתי שמה שאני עושה זה רע,‬
‫כלומר, הייתה לי בחירה,‬
‫ובחרתי לא לעשות את הדבר הנכון.‬
‫- סטנדיפר, איי‬ ‫1113010 -‬
‫איך אני יכול לקחת ‬ ‫את חייו של אדם אחר בלי הצדקה…‬
‫בלי היגיון ובלי סיבה,‬
‫ולא להתחרט על כך?‬
‫לחשוב שאני יכול להרוג אדם,‬
‫רק כי הוא ראה את הפנים שלי, זה מגוחך.‬
‫ואני…‬
‫לא מצליח להבין מה‬
‫תסלחו לי על השפה,‬ ‫מה, לעזאזל, היה לא בסדר איתי?‬
‫וכדי לקבל החלטות כאלה, אתם יודעים…‬
‫זה פשוט מעורר גועל.‬
‫אני מתנצל מעומק הלב…‬
‫הלוואי, בכל יום אני מייחל‬ ‫שהייתי יכול לחזור לאחור ולעשות משהו אחרת.‬
‫- סטנדיפר יהיה זכאי ‬ ‫לשחרור על תנאי בשנת 2055 -‬
‫- כשיהיה בן 70 -‬
‫המחשבות שלי על אנתוני סטנדיפר כאדם‬
‫הן שהוא רוצח פסיכופת שרצח בדם קר.‬
‫הוא הוציא להורג את בוורלי.‬
‫לאחר שהוא הוציא אותה להורג,‬
‫הוא חזר למכונית עם שותפיו לפשע ואמר ש…‬
‫זה עוד חריץ בחגורה שלו.‬
‫כלומר, יש אפשרות סבירה שהוא רצח בעבר.‬
‫מעולם לא רצחתי אף אדם קודם לכן.‬
‫אני חושב שאם זה היה נכון,‬ ‫היו מרשיעים אותי ברצח נוסף.‬
‫אני חושב שזאת רק דרך להציג תמונה מסוימת‬
‫וניסיון להכניס אותי לקופסה.‬
‫כל השוטרים שהיו מעורבים בחקירת התיק‬
‫הכירו אותה כי הם עבדו איתה.‬
‫הם אמרו שהיא הייתה כמו אימא בשבילם.‬
‫לכן אני חושב שלבלש יש רגשות כל כך חזקים.‬
‫אני לא יכול לשנות דעות.‬
‫אבל אני יכול לשנות את ההתנהגות שלי,‬ ‫בכך שאהיה…‬
‫אדם טוב, אם אפשר לומר.‬
‫אבל אם אני כאן, איך אנשים יוכלו לדעת…‬
‫אם הפכתי לאדם טוב?‬
‫איך תוכלו לדעת שהשתניתי?‬
‫אני יכול לשבת פה ולומר לכם את זה. אבל…‬
‫אתם לא תדעו עד שאשתחרר, נכון?‬
‫עד שאהפוך לחבר מועיל בחברה.‬
‫אני צריך לעשות ‬ ‫את הדבר הנכון בכל יום ופשוט…‬
‫לדעת שזה מספיק טוב.‬
‫- בהמשך עונה זאת… -‬
‫כאן אני חי, כאן אני קיים.‬
‫הנפתי את הסכין מעל לכתף שלו,‬ ‫ותקעתי אותה בצווארו.‬
‫הייתי מבועת. עכשיו רצחתי מישהו.‬
‫הדבר הכי מפחיד הוא לדעת שמישהו…‬
‫- צו‬ ‫דונהיו ג'בון -‬
‫מחזיק את חייך בידיו.‬
‫מה שמחזיק את הפנים שלי ביחד‬ ‫זה לוחיות מתכת.‬
‫אני אדם מסוכן, מאוד מסוכן.‬
‫לא אמרתי שאני הרגתי את האנשים האלה,‬ ‫אמרתי שהם מתו בגללי.‬
‫אני מי שאני…‬
‫רק רוצח.‬
‫תרגום: שלמה ליברמן‬