Pouto mezi dvojčaty existuje.
Jednovaječná dvojčata začínají jako celek.
A pak se rozdělí.
A stanou se z nich dva lidé.
Když se jí to stalo,
bylo to, jako bych přišla o půlku svého já.
Půlka mého já je pryč.
V AMERICKÝCH VĚZNICÍCH JE VÍCE NEŽ 135 000 ODSOUZENÝCH VRAHŮ
KAŽDÝ ČTVRTÝ AMERICKÝ VĚZEŇ BYL V DĚTSTVÍ VE STÁTNÍ ÚSTAVNÍ PÉČI
TOTO JE PŘÍBĚH VĚZNĚ Č. 1113010
Je to hrozná zkušenost, když máte pocit,
že tu pro vás nikdo není.
Nikdo se vás nechce ujmout.
Pro mě by bylo ideální domácí prostředí, kdyby tam byl někdo,
kdyby by mě měl rád, kdo by se o mě staral a…
prostě mít pocit rodiny.
SERIÁL NETFLIX
NA RODINĚ ZÁLEŽÍ
ODDĚLENÍ NÁPRAVNÝCH ZAŘÍZENÍ MISSOURI
ODDĚLENÍ NÁPRAVNÝCH ZAŘÍZENÍ JEFFERSON CITY MISSOURI
Je to tak dobrý? Dobře.
V ROCE 2010 ANTHONY STANDIFER ZASTŘELIL 69LETOU BEVERLY CROWLOVOU
Jmenuju se Anthony Standifer.
Od roku 2010 jsem ve vězení
za vraždu druhého stupně
a loupež prvního stupně.
STANDIFER SE NARODIL V ROCE 1985 V KANSAS CITY VE STÁTĚ MISSOURI
Moje dětství bylo…
Neřekl bych, že šlo o typické dětství.
Moje matka byla závislá na drogách.
Odjakživa.
Můj otec, i když jsem věděl, kdo to je,
se nikdy nerozhodl prohlásit mě za svého syna.
Občas jsem se s ním vídal,
ale, víte, choval se ke mně jako…
bych byl cizí.
I když byla moje matka na drogách,
byla velmi milující.
S ní jsem zažil jedny z nejlepších zážitků.
Brávala mě do různých států, cestoval jsem s ní,
byli jsme u jezera, na rybách.
Takže bych řekl, že jsme spolu zažili hezké věci.
Ale…
byla hodně rozlítaná. Viděl jsem ji den nebo dva,
pak jsem ji neviděl několik týdnů.
STANDIFER STRÁVIL RANÉ DĚTSTVÍ S RŮZNÝMI ČLENY RODINY
V JEDENÁCTI LETECH SKONČIL V ÚSTAVNÍ PÉČI
Nakonec jsem skončil u pěstounů,
protože jsem žil s tetou
a ona měla pocit, že si se mnou neví rady.
Takže naházela všechny moje věci do pytle
a odvezla mě na sociálku
a předala mě státu.
Aby dítě bylo…
jen tak vyhozené
z rodiny.
A…
jako by ho nikdo nemiloval.
To je určitě jedno z nejhorších období mého života.
VE TŘINÁCTI LETECH SE STANDIFER VRÁTIL DO PÉČE SVÉ MATKY
V té době byla čistá a přestala brát drogy.
Znovu se vdala a já si myslel,
že to bude dobrá příležitost, abychom byli zase spolu.
Abychom konečně měli šanci být rodinou.
Ale jakmile jsem se přestěhoval zpět do Kansas City,
tak tehdy rozhodně začaly všechny problémy.
Její tehdejší manžel měl syna.
Bylo mu 16
a byl zapletený s gangy.
A taky jsem měl bratra,
nevlastního, od mojí matky.
Ten k nim patřil taky.
Rozhodně pro mě byli vzorem.
Tehdy jsem neměl žádné vzory.
A…
Rozhodně jsem vzhlížel k mnoha věcem, co dělali.
Když prodávali drogy, chtěl jsem je prodávat taky.
Když kradli,
tak jsem to chtěl dělat taky.
OD ČTRNÁCTI LET STRÁVIL STANDIFER NĚJAKÝ ČAS
V RŮZNÝCH ZAŘÍZENÍCH PRO MLADISTVÉ ZA TRESTNÉ ČINY SOUVISEJÍCÍ S GANGY
Umístili mě do McEwanovy školy pro chlapce.
Bylo to něco jako diagnostický ústav.
A…
Zavolali si mě do kabinetu
a ta paní mi podala telefon
a byla tam moje matka.
A řekla mi,
že můj bratr byl zavražděn
předchozí noc.
Jo.
Když jsem odtud odešel,
víte,
teď když byl můj bratr pryč,
víte,
už jsem nebyl ten samý člověk.
Přijal jsem postoj…
že mi na ničem a nikom nezáleží.
A…
jakmile jsem si ten postoj osvojil, a to myšlení,
umožnilo mi to dělat si,
co jsem chtěl,
bez ohledu na následky.
Bylo mi to úplně jedno.
V ROCE 2010 BYLO STANDIFEROVI 25 LET A ŽIL SE SVOU PŘÍTELKYNÍ
Nepracoval jsem.
Ona nepracovala, takže
jsme zoufale potřebovali peníze.
Jednou v noci jsem byl venku
a zavolal mi týpek,
se kterým jsem se předtím podílel na loupežích.
Jmenoval se Jay Nicks.
A on mi volá a říká:
„Nechceš okrást toho drogového dealera?
A já: „Kolik to tak hodí?“
Odvětil, že asi 80 táců.
A mají asi
tak 22 kilo marihuany.
A já na to: „Jo.“
Tak jsem s ním domluvil
a zavolal dalšímu známému, kterému se říká DJ.
Já a DJ,
nasedli jsme do auta a vyrazili
za Jayem Nicksem.
Jay Nicks mi podal cár papíru se slovy: „Jsou na něm tři adresy.“
A dodal, že ten dům by měl vypadat takhle
a že ten týpek jezdí v oranžovém Dodge Magnum
se čtyřiadvacítkami koly.
A dodal, že to nejde minout.
Řekl jsem: „Dobře.“ A on mi podal zbraň.
Tak jsme jeli.
A nemohli jsme to najít.
Nikde jsme neviděli ani to oranžové Dodge Magnum.
Tak jsem vystoupil
a začal pěšky prohledávat okolí.
Nakonec jsem ten dům našel.
Volám Jayi Nicksovi.
A povídám: „Hej, našel jsem ten dům,
ale neparkuje u něj žádný Dodge Magnum.“
A pokračuju: „Jaké jiné auto mají?“
A on řekl auto,
které bylo stejné jako to, co stálo před domem.
Takže jsme s DJem šli před dům
a vykopli dveře.
Jakmile jsme vykopli dveře,
v první místnosti byla tma jako v pytli.
Ale někoho jsem viděl.
DJ toho člověka popadl a srazil na zem.
Jakmile se mi povedlo rozsvítit,
uviděl jsem ženu.
A když jsem viděl, že je to starší žena,
okamžitě jsem věděl, že jsme ve špatném domě.
Tasil jsem zbraň a stoupl jsem si nad ní.
Říkám DJovi: „Prohlídni zbytek domu,
možná jsme se spletli.“
Vrátil se a řekl: „Vzadu nic není.“
Tak…
si říkám, teď, když…
mě pustili na podmínku…
Nechci zpátky do vězení.
Viděla můj obličej.
Tak mě napadlo…
Dobře, tak ji zabiju.
Stojím nad ní
a zmáčknu spoušť.
Jednou.
A…
Ptám se sám sebe:
„Proč jsem to udělal?“
A…
každý den neexistuje žádná odpověď, co by dávala smysl.
ŽENA, KTEROU STANDIFER ZASTŘELIL,
BYLA POLICEJNÍ ÚŘEDNICE VE VÝSLUŽBĚ BEVERLY CROWLOVÁ
BEVERLY ZA SEBOU ZANECHALA RODINU ČÍTAJÍCÍ TŘI GENERACE
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře. A ty?
Můžeme to použít na ty kuřecí řízky.
- Tumáš. - Dobře.
Jsou pořád teplé, Sharon?
Přinesla jsi jídlo.
Posaď se a odpočiň si.
- To vypadá dobře. - Rozhodně.
Byli jsme velmi semknutá rodina.
Všechno jsme dělali společně.
V práci se mě snaží vykrmit.
Nemuseli jsme nutně mít všechno,
ale měli jsme vše, co jsme potřebovali.
A já si nemohla přát nic lepšího.
Dáš si salát?
Chceš?
Jmenuji se Dana Crowlová.
Beverly je moje máma.
Když jsem vyrůstala, moji rodinu jsem tvořila
hlavně já
a mí bratři a sestra s mámou.
Rodiče byli rozvedení, takže jsme ho nevídali tak často,…
jak bychom asi chtěli.
Ale máma nám byla oporou. Dělala pro nás všechno.
Máma byla hodně starostlivá. Byla…
asi ten nejobjímavější člověk, kterého jsem kdy potkala.
- Drží tě za ruku. - Vždycky se dotýkala.
Když jste tam seděli, tak byla taková…
„Zlatíčko“.
Ale ty děláš to samé.
Děláš. Jo, děláš to samé.
Nikdy nám nedala pocítit, že bychom jí byli na obtíž.
Myslím, že je důležité dávat dětem najevo, že je chcete a že je chcete mít u sebe.
V roce 1976 nastoupila k policii
a byla na policejním oddělení v Independence.
Měla na starost úřední záznamy.
Pomáhala policistům psát hlášení,
takže slyšela o všem špatném, co se stalo.
A my jsme nic nesměli,
protože nechtěla, aby její děti dělaly problémy.
O tom, co se stalo mámě jsem se dozvěděla v pátek 19. března.
Chystala jsem se do práce. Bylo asi 7:20.
VÍTEJTE
Zazvonil mi telefon, volal mi můj švagr Steve
a řekl: „Právě jsem mluvil s tetou Barbarou.
Ptala se mě, jestli se můžu zastavit u tvé mámy.
Něco se jí tam nezdá.“
Zahnula jsem do její ulice
a viděla, že dveře jsou otevřené.
A tak jsem nahlédla dovnitř.
Ani jsem nešla do obýváku.
A viděla jsem ji tam ležet.
Stáhla jsem se a zavřela dveře.
Z mobilu jsem zavolala na tísňovou linku.
A ani ne za dvě minuty
dorazili policisté.
Dopad ztráty maminky na moji rodinu byl nezměrný.
Je tak velký, že to ani nedokážu pořádně vysvětlit.
Byla jako vůdčí duše v mém životě.
Zdravím ji každý den, když projíždím kolem hřbitova.
Každé ráno jí přeju dobré ráno.
Nerada používám slovo monstrum, ale je na místě.
V mém srdci je to monstrum.
V ideálním světě zemře za mřížemi a už nikdy nespatří denní světlo.
Nevím, co ho přimělo stisknout spoušť.
Kéž bych to věděla. Možná bych to lépe
pochopila a dokázala mu odpustit, kdybych věděla proč.
Je to způsob myšlení, který nikdy nepochopím.
To není svět, ve kterém jsem vyrostla.
Myslím, že vyrůstal ve světě, kde to tak prostě chodí.
A zčásti je mi ho líto, že žije v takovém světě, ale
člověk nemusí být produktem toho, co ho vychovalo.
Můžete se rozhodnout jinak
a já si nemyslím, že se rozhodl jinak.
A měl tu možnost…
nežít život, jaký žil.
DVANÁCT DNÍ PO STŘELBĚ BYL STANDIFER ZATČEN
V KVĚTNU 2011 BYL SHLEDÁN VINNÝM Z VRAŽDY A ODSOUZEN K ŠEDESÁTI LETŮM VĚZENÍ
Jdeme.
Běž je pozdravit.
Jsem Susan Thompsonová, tetička Anthonyho Standifera.
Pojď sem, Diamonde. Pojď sem, holka.
Pozdrav.
Anthony vyrůstal nedaleko centra,
uprostřed čtvrti.
Byla to drsná část.
Anthonyho táta byl velmi panovačný.
Byl velmi hrubý,
shazoval jeho mámu i jeho.
„Nejsi nic. Tvoje máma je nula.“
Zažil spoustu slovních útoků.
A myslím, že to Anthonyho velmi ovlivnilo.
Zažil násilí v domě, víte.
Zažil drogy.
Jeho táta odešel z domu,
když byly malému Anthonymu asi tři nebo čtyři.
A od té doby šlo všechno tak nějak z kopce.
Anthonyho máma dovolila, aby se jejího domu zmocnili drogoví dealeři.
Z jejího domu se stalo doupě.
Byla na ulici, brala drogy, byla tady, byla tam.
Byla všude. Nebyla vůbec k zastižení.
Prostě to nebyly zdravé okolnosti.
Moje máma se malého Anthonyho ujala.
Trvalo to asi měsíc nebo dva,
pak se máma
odstěhovala z města a já zůstala s malým Anthonym.
Taky jsem měla šest vlastních dětí.
Jeden z mých synů měl mozkovou obrnu. Nechodil a nemluvil.
Takže jsem se nemohla věnovat
malému Anthonymu, pokud jde o to, co potřeboval.
On rozhodně potřeboval velkou pozornost.
Ten kluk toho zažil hodně.
A nechtěla jsem, aby se to přeneslo na mé děti.
JEJÍ
V tenhle konkrétní den jsem si řekla: „Ne. Nezvládám ho.
Takže půjdu na úřad, do Centra pro mladistvé.“
A řeknu jim: „Hej, mám tady toho kluka.
Moje sestra bere drogy, musíte jí dát soudní příkaz.“
Tohle jsem si myslela. Vydají soudní příkaz,
donutí ji se vrátit a být čistá
a já ji tady budu mít spolu s jejím synem a znovu je spojím dohromady.
Ale to se nestalo. Nikdy nereagovala na výzvy soudy.
Malý Anthony pak putoval do pěstounské péče.
A…
v pěstounské péči byl zneužíván.
Láme mi to srdce, když vím,
že jsem vůbec měla něco společného s tím, čemu byl vystaven.
Kdybych ho nikdy nesvěřila do péče státu,
dnes by to byl pravděpodobně jiný mladý muž,
protože mu to vše jenom ještě víc zamotalo hlavu.
Začal se bavit s kluky z ulice, se staršími kluky, a dělal různé věci.
Byl to pro něj prostě adrenalin.
Snadno se nechal ovlivnit. Byl důvěřivý.
Chtěl někam patřit.
Díky nim se cítil milovaný tak, jak s námi nikdy nezažil.
Takže jsem snadno pochopila, jak s tím byl v pohodě.
S námi se nikdy takhle necítil.
Od chvíle, kdy ten kluk začal chodit ven,
měl nálepku špatného.
Od chvíle, kdy se dozvěděli, kdo je jeho táta, měl nálepku špatného.
Od chvíle, kdy se dozvěděli, že má závislou mámu,
měl nálepku vadného.
Rozumíte? A tak dále a tak dále.
A pak se divíme proč.
Jak můžou lidi vyrůstat a chovat se takhle a dělat takové věci?
No, sakra…
podívejte se na to z nadhledu.
Pak si položte otázku: Co jste udělali, abyste mu pomohli?
Co jste udělali?
Nic.
Nechtěla jsem s ním mít nic společného, protože jsem na něj byla naštvaná,
protože jsem to nechápala.
Ale teď tu před vámi všemi sedím
a je to jako, jo,
my všichni, víte.
Zklamali jsme ho.
Zklamali jsme ho,
jako celek. Není to tenhle člověk, ten člověk nebo tamten člověk.
Jeho táta, jeho máma, tento…
My jako celek, jako rodina, jsme ho zklamali,
rozumíte, se snažím říct?
VE 13 LETECH SE STANDIFER PŘIDAL KE GANGU CRIPS Z KANSAS CITY
Gangy poskytují útěchu.
Suplují rodinu, kterou nemáte.
Lidé se stanou vašimi bratry.
Někteří lidé se stanou vaším otcem.
Snaží se vás naučit, jak dělat věci správně.
Ale víte, jsme prosťáčci. Proto jsme se přidali ke gangu.
Jmenuju se Valentino Barraza.
S Anthonym Standiferem se známe
od dob, kdy nám bylo 14 nebo 15 let.
A dodnes
jsme stále přátelé.
A pravděpodobně budeme přátelé až do konce.
VALENTINO BARRAZA, KAMARÁD Z GANGU, SI ODPYKÁVÁ PADESÁTILETÝ TREST
ZA NESOUVISEJÍCÍ VRAŽDU
Anthony, jako člen gangu,
jeho povaha byla spíš…
VALENTINO BARRAZA PŘÍTEL ANTHONYHO
…taková super šílená.
Víte, on byl
vždycky připravený,
ať už někoho okrást, nebo ukrást nějaké auto.
Nikdy jsem neviděl, že by se něčeho bál.
Je mi jedno, co to bylo.
Kdybychom měli jít do domu plného lidí se zbraněmi,
byl by první, kdo by tím domem prošel.
Víte, on byl šílený člověk.
Velmi šílený.
Takový labilní.
Jo, je mi líto, co se stalo a tak, víte.
Upřímnou soustrast jejich rodině a tak.
Ale vždycky,
když pácháte trestný čin, kdy dojde k vloupání do domu nebo něčemu podobnému,
někdy lidi nechtějí zanechat…
žádný důkazy…
a svědci, chci říct…
Když jdete do války,
má oběti, ať se děje, co se děje.
Ať už najdete nepřítele,
nebo to schytá jen kolemjdoucí.
Tento zločin byl
na seznamu velmi ohavných zločinů na předních příčkách.
Tato dáma byla v podstatě popravena u sebe doma.
Jmenuji se Michael Johann.
Jsem vysloužilý detektiv
policejního oddělení v Independence ve státě Missouri
a byl jsem hlavním vyšetřovatelem vraždy Beverly Crowlové.
Vrátit se sem po 11 letech vyvolává určité emoce.
Nebyl důvod ji zabíjet.
Jen jsem cítil, že ty lidi musíme dostat,
protože když můžete uprostřed noci vykopnout dveře
a zabít malou bezbrannou paní,
Kdo bude další?
STANDIFER BYL ZATČEN POTÉ, CO HO JMENOVAL JINÝ ČLEN GANGU
Tak jo.
Anthony, myslím, že si vzpomeneš na mě a detektiva Kena Forrestera?
Jmenuji se Mike. Jen pro zopakování…
1. DUBNA 2010
Dnes jsem ti říkal tvá práva.
Podepsal jsi je. Pamatuješ si ještě svá práva?
Pořád máš právo… Všechna ta práva stále platí.
Hele, pointa je taková…
Pointa je, že jsi v pěkný bryndě.
Nevím, jak. Tihle lidé mě do něčeho zapletli…
Víš co? Ty…
Anthony zjevně lhal a všechno popřel.
- Kde máte ten důkaz? - Něco bude u tebe doma.
Jak jsem řekl, nebudeme všechny ty důkazy procházet.
O vraždě?
O vraždě? Ne, to si nemyslím.
Já žádnou vraždu nespáchal.
Jo, spáchal.
- Jo. - Ve vašich očích jsem už vinný…
Bylo náročné s ním dělat výslech.
Zaprvé, proč bych tu dámu zabíjel?
Řekni, že jsi tam tu noc nebyl.
Tam, kde?
- Tam, kde ji zabili. - Poslyš…
- Řekni, že jsi tam nebyl. - Nebyl jsem tam.
To je blbost…
Už ve vězení byl. Věděl, jak to chodí.
Nešlo na něj použít emocionální taktiku
a přimět ho, aby litoval oběť nebo tak něco.
Takže jsme mu předkládali fakta, která mu neustále ukazovala, že…
můžeme dokázat, že byl pachatelem vraždy Beverly Crowlové.
My se nezabýváme…
- Dobře… - My se nezabýváme…
Co mám udělat, abych vám dokázal, že vám dávám své slovo chlapa?
Co musím udělat? Říkám vám, že nic nevím…
Anthony, ty kladeš otázky.
Později během výslechu požádal o schůzku se svou přítelkyni.
A my jsme mu řekli, že to můžeme zařídit.
Učinila úplné doznání a potvrdila Anthonyho zapojení do vraždy.
Pak se z toho stal náš nástroj vyjednávání.
Řekli jsme: „Neuvidíš ji, dokud nám něco nedáš.
Budeš nám muset říct něco o vraždě Beverly Crowlové,
než ti vůbec dovolíme ji vidět.“
Tehdy se zdálo, že trochu polevil v ostražitosti
a začal nám sdělovat podrobnosti o vraždě, kterou spáchal.
Kdo prohledal dům?
Já.
Dobře. A co pak?
A věděl jsem, že je to špatný dům. Já to věděl.
Bezpochyby.
A ty jsi ji zastřelil?
Ano nebo ne?
- Ano nebo ne? - Jo.
Můj názor na Anthonyho Standifera jako na člověka,
je, že je to chladnokrevný psychopatický vrah.
Popravil Beverly.
Poté, co ji popravil,
se vrátil do auta se svými komplici a řekl, že…
má další zářez na pažbě.
Takže je tu velká pravděpodobnost, že zabíjel už předtím.
Jakmile zestárneme, víte,
co nám dělá radost?
Vidět naše neteře a vnoučata a naše děti,
jak se smějí se svými dětmi
a dětmi svých dětí.
To je ta největší radost na světě.
A když můj synovec Anthony zavraždil tu paní,
tak ji o to připravil.
Anthony se chtěl pokusit žít
takovým životním stylem.
Když žijete tento konkrétní životní styl,
tak to je přesně to, co přináší.
Násilí vede k násilí. Je to prostě tak jednoduché.
Není to složité.
Několik let poté, co jeho bratra zavraždil
jeden z jeho kamarádů, sjetý,
Anthony vešel do domu, nenašel dealera,
našel nějakou starou dámu a zavraždil ji.
Vraždy plodí vraždy.
Tento životní styl plodí tento životní styl.
Beznaděj, zoufalství…
nemít skupinu nebo organizaci,
která vám řekne:
„Máme pro tebe místo v našich řadách.
A můžeš se v našich řadách vypracovat.
Čím násilnější jseš,
tím rychleji se dostaneš nahoru.“
Ale není nic hezkého na střílení a vraždění lidí
a strašení dětí.
Být členem gangu není jako být řidičem autobusu.
Není to bezpečné povolání.
Pořád vidím ta videa, kde je glorifikují.
„Mám auto a budu prodávat drogy,
mám šlapky a děvky.
Chodím na párty a budu…“
Dobře.
Jasně.
Tohle všechno budeš dělat.
Jasně.
Fajn. Tak to hodně štěstí.
Mám rád svého synovce.
Dneska ho mám rád.
Nic mi nikdy nezabrání ho mít rád.
Jeho šílený otec mě nezajímá.
Nezajímá mě jeho šílená matka
ani žádný jiný šílenec v jeho životě.
Miluju ho.
Vždycky ho budu milovat.
Ale to, co udělal, bylo ohavné a neodpustitelné.
Tečka.
VÍTEJTE V INDEPENDENCE
Když se tak rozhodl,
neovlivnilo to jen Beverly,
ovlivnilo to její rodinu,
ovlivnilo to jeho,
ovlivnilo to jeho rodinu,
přátele.
Dominový efekt, který pokračuje dál a dál a dál.
Jmenuji se Barbara Lou Draperová.
Byla jsem dvojče s Beverly Sue Crowlovou.
Byla jsem starší o deset minut.
Když jsme vyrůstaly,
byly jsme v podstatě pořád spolu.
Když jste viděli jednu, viděli jste i tu druhou.
Lidi to mátlo a nevěděli, která je která.
Párkrát, když jsme byly starší a randily,
tak jsme si je prohodily.
Kluky.
To byla sranda.
Prostě typické děti, víte.
Měly jsme k sobě blízko.
Vždycky jsme žily v tomhle městě.
Bydlela jsem tu
několik let,
pak se naskytla příležitost koupit dům na druhé straně ulice…
a ona ho koupila.
A nastěhovala se.
Dívala jsem se z okna
a ona byla venku na zahradě a něco tam kutila.
Mluvila jsem s ní každý den.
Volávala mi a zvala mě na večeři.
Říkala, ať si pospíším.
A to se ten večer stalo.
Byla jsem u ní. Zavolala mě, ať přijdu na večeři a já šla…
Večeřely jsme a koukaly na televizi.
Na kuchyňské lince měla dva banány.
Nikdy na ně nezapomenu, byly hnědé.
Říkala, že ráno udělá banánový chleba.
A vyprovodila mě domů.
Mávaly jsme na sebe od dveří.
Tehdy jsem ji viděla naposledy.
Moje mínění o člověku, co to udělal,
není moc vysoké.
Moc si o něm nemyslím.
Ale uvědomuji si, že je to člověk jako my ostatní,
ale to neomlouvá to, co udělal.
Měl na výběr a nemusel se tak rozhodnout.
Hodnoty a morálka, ve kterých jsme byli vychováni,
myslím, že to učení jde z generace na generaci.
Nebo by mělo.
Protože, víte,
máma a táta jsou starší,
moudřejší,
zažili víc věcí.
A děti musí… Mladí lidé je musí poslouchat.
Protože pro děti to bude tak lepší.
Všechno je o výchově.
Drogy se na mém životě podepsaly.
Je to jen další únik.
Tak to je.
Únik z reality chaosu nebo tlaku na váš život.
Není to ničí zodpovědnost, jen vaše vlastní.
Jmenuji se Cassandra Jenny Reedová a jsem Anthonyho matka.
Náš vztah s Anthonym byl úžasný.
Vždycky jsme se navzájem rozesmáli.
Když jsem nemohla vstát z postele, pětiletý Anthony
mi přinesl snídani do postele.
Vylezl na židli, přitáhl si ji ke sporáku
a udělal mi míchaná vajíčka.
A šel ven a natrhal ty žluté sedmikrásky,
dal je na tác
a přinesl je s…
Prostě byl ke mně tak pozorný.
„Mami, budeš v pořádku,“ řekl.
„Tady máš, musíš něco sníst.“
Říkám vám, že se vždycky ke mně choval úžasně.
Přišla jsem o hodně společných chvil s Anthonym.
Protože jsem…
Musela jsem odsud odejít.
Takže jsem…
ho nemohla vzít s sebou.
Můžu upřímně říct,
že kdybych ho neopustila,
když jsem ho nechala u své rodiny…
Vždycky mu říkali, že je špatný.
A on ví, že jsem mu nikdy neřekla, že je špatný.
Víte.
Myslím, že to má s tím hluboko uvnitř hodně společného.
Dobře, končím, už to dál nedokážu.
Nechovám vůči své rodině žádnou zášť
kvůli chybám, které udělali při mé výchově.
Víte, já…
Myslím, že prostě, dělali, co mohli.
TŘI MĚSÍCE PO PRVNÍM ROZHOVORU
ANTHONY STANDIFER SOUHLASIL, ŽE ODPOVÍ NA DALŠÍ OTÁZKY
Nechci to svádět jen na výchovu.
To je určitě silný faktor, který k tomu přispěl,
ale musím převzít zodpovědnost, protože v době,
kdy jsem spáchal ten zločin, mi bylo 25 let.
Takže jsem věděl, co je správné a co ne,
a měl jsem na výběr a rozhodl jsem se neudělat správnou věc.
Jak můžu vzít nespravedlivě život jinému člověku…
bezdůvodně a nesmyslně
a nelitovat toho?
Myslet si, že můžu zabít člověka,
jen proto, že viděl můj obličej, je směšné.
A já…
nemůžu pochopit, co…
promiňte mi ten výraz, co to se mnou sakra bylo?
A dělat taková rozhodnutí, víte…
je to prostě nechutné.
Upřímně se omlouvám
a každý den si přeju, abych to mohl vzít zpátky a udělat něco jinak.
STANDIFER BUDE MOCI BÝT PODMÍNEČNĚ PROPUŠTĚN V ROCE 2055
TOU DOBOU MU BUDE SEDMDESÁT LET
Můj názor na Anthonyho Standifera jako na člověka,
je, že je to chladnokrevný psychopatický vrah.
Popravil Beverly.
Poté, co ji popravil,
se vrátil do auta se svými komplici a řekl, že…
má další zářez na pažbě.
Takže je tu velká pravděpodobnost, že zabíjel už předtím.
Nikoho jsem předtím nezabil.
Myslím, že kdyby to byla pravda, byl bych odsouzen za další vraždu.
Myslím, že je to jen způsob, jak si udělat obrázek
a pokusit se mě zaškatulkovat.
Každý, kdo se na tom policejním oddělení podílel na případu,
ji znal, protože s ní pracovali.
Říkali, že pro ně byla jako matka.
Proto si myslím, že ten detektiv k ní chová tak silné city.
Nemůžu změnit názory.
Co můžu změnit, je své chování,
tím, že budu, víte…
takříkajíc dobrý člověk.
Ale když jsem tady, jak víte,…
Jak víte, že jsem se stal dobrým člověkem?
Jak víte, že jsem se změnil?
Víte, můžu tu sedět a tvrdit vám to. Ale…
to se nikdy nedozvíte, dokud mě nepustí, že?
A pak budu produktivním členem společnosti.
Musím dělat každý den správnou věc a prostě, víte, a…
a vědět, že to stačí.
Tady bydlím, tady existuju.
Čepelí jsem mu zajel přes rameno rovnou do krku.
Byl jsem vyděšený. Právě jsem někomu vzal život.
Nejděsivější věc na světě je vědomí, že někdo jiný
má váš život ve svých rukách.
Můj obličej drží pohromadě díky kovovým destičkám.
Jsem velmi nebezpečný člověk.
Neřekl jsem, že jsem ty lidi zabil. Řekl jsem, že jsou mrtví kvůli mně.
Jsem, kdo jsem…
Pouhý zabiják.
Překlad titulků: Kateřina Richard