Sosem akartam ezt tenni.
Bár ne tettem volna!
Ha tehetnék bármit, hogy megváltoztassam, megtenném.
De nyilván nem lehet.
MIÓTA 1976-BAN ÚJRA BEVEZETTÉK A HALÁLBÜNTETÉST AZ USA-BAN,
TÖBB MINT 8000 EMBERT ÍTÉLTEK HALÁLRA EMBERÖLÉS MIATT
EZ A HALÁLSORON LÉVŐ 199042-ES ELÍTÉLT TÖRTÉNETE
Valahol örültem, hogy a halálsoron vagyok.
Mert jobban bántak velem, mint otthon.
Bár ne kellett volna meghalnia senkinek, hogy ide kerüljek!
Minden nap imádkozom érte,
hogy Isten vigyázzon a lelkére, és viselje gondját.
És tudom, hogy ő is figyel és lát engem.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Ez igaz történet.
Így fogom kezdeni.
Csak lázadni akartam, káoszt okozni.
Végigmértem. Meglátjuk, ki öl meg kit!
Döntöttem.
Kioltottam az életét.
Sosem akartam ezt tenni, bárcsak ne tettem volna!
Tudtam: kiszállok a kocsiból, és megölöm a két férfit.
Ahogy előttem térdelt,
csak arra emlékszem: lövök.
Mindkettőt megöltem.
Agyonszúrtam.
JOE, A GYÚJTOGATÓ
RICHLAND FEGYHÁZ
Szia, Joe! Behúznád ezt az inged mögé?
A póló és az ing közé.
1987-BEN JOSEPH MURPHY MEGÖLTE A 72 ÉVES RUTH PREDMORE-T
A nevem Joseph Murphy.
A számom 199042.
Egy ohiói büntetés-végrehajtási intézetben ülök.
CLAY MEGYE, NYUGAT-VIRGINIA
Clay megyei házunk egy kátránypapírviskó volt.
Mindössze kátránypapírral borított deszkák.
És abban laktunk.
Három helyiség volt: nappali, konyha és egy hálószoba,
nyolcunknak.
Az anyámnak
17 testvére volt,
és el akart kerülni otthonról,
úgyhogy korán terhes lett.
És hozzáment az apámhoz,
Jerry Murphyhez.
Aztán egyik gyerek jött a másik után.
Sose volt jövedelmük, vagy terveik.
Nem volt nálunk víz, nem volt villany. Se gáz, se telefon.
A patakról hoztunk vizet.
Ha vécéznünk kellett,
a kis- és nagydolgunkat műanyag kannákba
és dobozokba végeztük
amik mindenfelé voltak a házban.
Az apám olyan ember volt,
hogy ha nem lett volna részeg, ha valaha
józannak látom, azt hittem volna, hogy beteg,
mert én csak úgy ismertem, hogy alkohol hatása alatt állt.
És...
részegen agresszív volt.
Semmi se érdekelte.
Anyámék szerint retardált vagyok,
de én nem tudtam, mi az.
Úgy gondoltam, ahhoz lehet köze,
amilyen voltam.
Anyám a társadalombiztosítástól kapott juttatást
szellemi fogyatékosságra.
Sosem játszhattam a többi testvérrel.
Anyám azt mondta nekik, hogy beteg vagyok,
és ha velem játszanak vagy szóba állnak, ők is megbetegszenek.
Nem hagyta, hogy velem játszanak, beszéljenek,
szóval mindig egyedül voltam.
De néha a nővérem
kicsent egy almaszószkonzervet a konyhából,
felhozta a dombra, egy kőnek csapva kinyitotta és megetette velem,
mert anyám nem etetett.
Igyekezett figyelni arra,
nehogy éhen haljak, vagy ilyesmi.
Általában anyám ágyának lábánál aludtam.
Az ágyhoz kötve.
Én azt hittem, ez így normális.
Egyszer a szociális gondozóm adott nekem egy csomó ruhát.
És adott egy nagy bőröndöt is hozzá.
Hazamentünk, és az anyám szokás szerint
szétosztotta az egészet a többi gyereknek,
hogy az iskolában rendesen nézzenek ki.
A bőröndöt letette az ágya végébe, engem meg belerakott.
Tudta, hogy így éjszaka nem bírok kimenni,
hogy valamit csináljak.
Azt nem gondolta, hogy kényelmesebb, mint a földön aludni.
A szociális gondozóm
rendszeresen eljött, hogy ellenőrizze, minden rendben van-e velem.
De egyszer anyám csúnyán összevert,
véraláfutásos lett a hátam és a hátsó combom.
Erre mondta apámnak, hogy találjon ki valamit,
mert másnap jön a gondozó, és meg fogja látni,
engem elvisznek, ők meg nem kapnak pénzt abban a hónapban.
Apám mondta, hogy elintézi, és hátra vitt.
Hozzákötözött egy ágybetéthez.
Majd miután megkötözött,
benzint locsolt a hátamra, és felgyújtott.
Ordítottam, hogy rohadt gyilkos, mert annyira fájt.
JOSEPH SZOCIÁLIS GONDOZÓJA ÉSZREVETTE AZ ÉGÉSNYOMOKAT, ÉS KÓRHÁZBA VITTE A FIÚT
JOE-T KÉSŐBB GONDOZÁSBA VETTÉK
17 különböző intézményben voltam négy különböző államban, míg felnőttem.
Minden intézményben, ahová kerültem, szexuálisan bántalmaztak.
Azt hittem, ez olyasmi,
amivel mindenkinek meg kell birkóznia.
Én örültem, hogy intézetben lehetek,
mert ott kaptam enni, kaptam ruhát,
nem volt mindennapos verés, és tudtam enni.
Egy ideig bent tartottak.
Aztán a bíró visszaengedett anyámhoz és apámhoz.
MÍG JOSEPH EGY PENNSYLVANIAI INTÉZETBEN ÉLT
A CSALÁDJA AZ OHIÓI MARIONBA KÖLTÖZÖTT NÉLKÜLE
A családom egyik intézményben sem kereste velem a kapcsolatot.
És úgy elköltöztek, hogy nekem nem is szóltak róla.
MIKOR JOSEPHET KIENGEDTÉK, A GONDOZÓKNAK FEL KELLETT KUTATNI MURPHYÉKET
HOGY VISSZAADHASSÁK NEKIK A FIÚT
Amikor az ohiói Marionba költöztünk,
a házunkban akkor először fürdőszoba is volt.
Szép város volt.
És sokszor, éjszaka, csak róttam az utcákat,
hogy nyugalmat leljek, és meneküljek a bántalmazás elől.
Egyszer anyám azt mondta, elfenekel,
és én véletlenül felgyújtottam egy kupac ruhát.
Amitől kigyulladt a konyha,
a tűz pedig átterjedt a falra.
Jöttek a tűzoltók és a rendőrség.
Szóltak a szirénák, villogtak a lámpák.
Máshová kellett költöznünk,
és rájöttem, hogy anyám elfelejtett megverni.
Úgyhogy kicsi koromtól azt tapasztaltam, hogy ha felgyújtok valamit,
nem vernek meg.
Ezután, azt hiszem, elküldtek
egy intézetbe, megvizsgáltak, és azt mondták, piromániás vagyok.
De erről szó sem volt.
Nem tudták, miért gyújtok fel mindig valamit.
VASÚTI ÁTKELŐHELY
1987-BEN JOSEPH NŐVÉRE, DREMA KÓRHÁZBA KERÜLT, MIUTÁN ELÜTÖTTE A VONAT
A CSALÁDNAK NEM VOLT PÉNZE AZ EGÉSZSÉGÜGYI ELLÁTÁSRA
A sógorom azt mondta, ha Dremát be tudjuk juttatni a Columbus Kórházba,
akkor megmarad, mert jobb ellátást kap.
Azt mondta, törjünk be valahova, és hozzuk el, amit lehet.
Felkapunk valamit, aztán futás.
Aztán kitalálta, hogy legyen az
egy videólejátszó.
Mondtam, hogy ismerek valakit, akinek szerintem van olyan.
- Ki az? - Ruth Predmore.
Az asszony, aki korábban alkalmi munkákat adott.
Elmentünk a házához.
A sógorom ment a hátsó ajtóhoz, én az elülsőhöz.
Eszembe jutott: ha otthon van, meghall minket,
hívhatja a rendőrséget.
Kivettem egy kést a zsebemből,
és a ház mellett elvágtam telefonkábelt.
De mikor visszamentem a tornácra az ajtóhoz,
Ruth Predmore kint volt, és rám szólt, hogy mit keresek ott, tűnjek el!
Rám ijesztett, megrémültem, úgyhogy meglendítettem a kést, és futottam.
Úgy két órával később visszamentem a házhoz.
Nagyon lassan,
félve osontam, nem tudtam, mire számítsak.
Mikor az ajtóhoz értem, lassan kinyitottam,
és láttam, hogy a teste a padlón hever.
Féltem.
De továbbra is segítenem kellett a nővéremen,
úgyhogy ezért kutattam át a házat,
és fogtam, amit értéknek gondoltam, majd hátul kimentem.
JOSEPH EGY KABÁTOT, EGY TÁSKÁT ÉS EGY TÁL APRÓT VITT EL.
48 ÓRÁN BELÜL LETARTÓZTATTÁK, ÉS SZÁNDÉKOS EMBERÖLÉSSEL VÁDOLTÁK
A SÓGORÁT SOSEM HELYEZTÉK VÁD ALÁ
Nem lett volna szabad miss Predmore
életét kioltanom.
Nagyon kedves, gondoskodó, nagylelkű, odaadó ember volt,
és nagyon megbántam, amit tettem.
Nem lett volna szabad megtörténnie.
A tárgyalásra jöttek szociális gondozók, szakemberek
tanúskodni.
Akkor jöttem rá, hogy amit átéltem, az nem normális.
Nincs rendben és...
most úgy ítélnek majd halálra,
hogy azt sem tudom, milyen egy igazi család.
Úgy hívják,
Kis Chicago,
mert Chicagóban ott a drog, a bandák, meg ilyesmi.
Hát, Marion
ugyanígy végezte.
Ebben a bárban verték ki a fogaimat.
Miss Predmore, az asszony, akit megölt, ebben a házban lakott.
Az a kicsi ház.
Michael Murphy vagyok, Joey Murphy öccse.
Hatunk közül én vagyok a legfiatalabb.
Mikor Nyugat-Virginiából Marionba költöztünk, egy másik világba kerültünk.
Odalent Nyugat-Virginiában egy csomó paraszt élt.
Itt meg egy csomó különféle ember.
Amilyet Nyugat-Virginiában nem látsz.
Itt mindenki pikkelt ránk, mert parasztosan beszéltünk,
nem volt rendes cipőnk, ruhánk, semmink.
Apám alkoholista volt.
Mikor nem jutott italhoz, bement a fürdőszobába,
és szó szerint meghúzta a denaturált szeszt,
rosszul lett tőle, de itta tovább.
100 dollárért vettünk egy mikrohullámú sütőt, másnapra eltűnt...
egy 2 dolláros borért.
Joey bajos gyerek volt. Úgy értem,
mindig bajba kerül.
Lopott, meg ilyenek.
És el is vitték otthonról. Fél évre, egy évre, mikor hogy.
Szerettem volna, ha marad, de mindig ment.
Gyújtogatott.
Megölt egy kutyát.
Megölte a kutyámat, Snoopyt, még Nyugat-Virginiában.
Kilökte egy kocsi elé.
Máskor felmentem a hegyre,
ott meg egy másik kutyát felakasztott.
Elverték őt szíjjal.
De Joey-nak meg se kottyant. Nem sírt.
Anya szemébe mondta, hogy legközelebb is megteszi.
Több tűzeset is történt Marionban.
Egy csomó épület
leégett.
Tele voltak vele a lapok, hogy Marionban gyújtogató van,
és kiderült, hogy ő az.
Abból, amit meséltek, úgy látom,
én a cukorkát szerettem gyerekként.
Ő meg a tüzet.
Joey kérdezte, mit csinálnék, ha ki kéne rabolni valakit.
Mondtam: semmit.
Üzenetet hagynék az ajtón, hogy ide a pénzt
egy barna papírzacskóban!
Ő megcsinálta.
Hagyott egy üzenetet, hogy tegye ki a pénzét egy barna papírzacskóban.
Mikor ez nem történt meg, bement, és megölte.
Nem látok én meglepetést abban,
hogy elvágja valaki torkát.
A hölgy jó volt hozzám.
Lementem hozzá minden héten füvet nyírni,
havat lapátolni.
Fizetett nekem, hazavittem neki a szatyrokat a boltból.
Mintha a nagymamám lett volna.
Amikor ez történt, nem tudtam,
hogyan reagáljak.
Szerettem az asszonyt, és a bátyám tette.
Úgyhogy
nem volt egyszerű,
mikor a bátyádról, meg a fogadott nagymamádról van szó.
MARION VÁROSKÖZPONT
A nevem Wayne Creasap.
Marion város nyugalmazott rendőre vagyok.
Miután megállapítottuk, mi tűnt el a házból,
és végigjártuk a környéket,
hamar felmerült a név.
Joe Murphyt nagyon jól ismerték a Marion megyei bűnüldöző szervek.
Sok rendőr csak úgy emlegette Murphyt, hogy "Piro Joe".
Fiatalabb korában szeretett a tűzzel játszani.
Tudták, hogy kisállatokat gyújtott fel.
Kispályás tolvaj.
Kereste a bajt.
Joseph Murphy csupán néhány háznyira lakott Mrs. Predmore-tól,
és világossá vált, hogy írt egy üzenetet Mrs. Predmore-nak,
előző nap, hogy a holttestét megtalálták.
Az üzenet lényegében az volt, hogy
vagy kint hagyod a pénzt, vagy megöllek.
NINCS PÉNZ
NINCS ÉLET
Mivel a pénz nem volt ott, beváltotta a fenyegetését.
Régóta nem láttam ezeket.
Még mindig látom,
ahogy ott fekszik a padlón,
a gondolataimban.
Mint egy fénykép, végképp ottragadt.
Borzalmas bűncselekmény volt.
Nem gondolnám, hogy véletlenül próbált ártani neki
meglepetésében.
Nyilvánvaló, hogy a háta mögött állt.
A seb a nyakán olyan mély volt,
hogy kis híján levágta a fejét.
Egy hajszál választotta el tőle.
Nagy erő kellett hozzá.
Már valaki mögött állva meghúzni azt a kést,
megfordítani őt, és elvágni a torkát.
AZ ESKÜDTSZÉK EGYHANGÚLAG BŰNÖSNEK TALÁLTA MURPHYT
A BÜNTETÉSKISZABÁST 1987. SZEPTEMBER 14-RE TŰZTÉK KI
Nem mondhatom, hogy együtt érzek Joe-val.
Az évek során sokan próbáltak vele dolgozni,
a gyermekjóléti szolgálattól, próbálták terelni.
Próbálták megakadályozni, hogy bűnöző legyen.
Próbáltak segíteni neki, a családnak.
Csak azon lehet segíteni, aki akarja.
BÜNTETÉSKISZABÁSKOR AZ ESKÜDTEKNEK DÖNTENI KELLETT, HOGY JOE HALÁLT ÉRDEMEL-E
A "LEGELVETEMÜLTEBBEKNEK" FENNTARTOTT BÜNTETÉST
A nevem Linda Richter,
büntetésleszállítási szakértő vagyok itt Ohió államban.
Az én feladatom tisztázni, hogy valakinek a háttere
hogyan lehet enyhítő körülmény egy bűncselekményben.
Megértetni az esküdtekkel, hogy ezek az emberek maguk is áldozattá váltak
jóval azelőtt, hogy áldozatot szedtek.
Joey-é volt talán az egyik legszegényesebb,
és érzelmileg legsivárabb háttér, amivel valaha találkoztam.
A ház higiénés állapota szörnyű volt.
Csótányok, állatok.
Állati ürülék.
Szagított.
Ez már mind Marionban volt. Egy szinttel feljebb, mint ahonnan jöttek.
Hisz tudtuk, hogy a család eredetileg
Nyugat-Virginia középső-déli régiójából származik,
ahol mélyszegénységben éltek.
Ezeket azért fényképeztem, hogy az emberek megértsék,
ez valóban nem volt más, mint egy kátránypapírviskó.
Vagyis olyan szegénységről beszélünk, amilyennel életemben nem találkoztam.
A velünk dolgozó pszichológus úgy vélte
a Joey-nál megmutatkozó düh mértékéből, ami felszínre tört
a gyújtogatásban és az állatkínzásban,
hogy valószínűleg szexuálisan bántalmazták.
Ez volt a hajtóerő a rengeteg düh mögött, ami kirobban az ilyen hirtelen,
átgondolatlan gyilkosságoknál.
MINDÖSSZE NYOLCÓRÁNYI TANÁCSKOZÁST KÖVETŐEN
AZ ESKÜDTSZÉK JOSEPH MURPHYRE HALÁLBÜNTETÉS KISZABÁSÁT JAVASOLTA
Letaglózott, hogy az esküdtek halált kértek rá.
Nem hittem, hogy Joey a legelvetemültebbek közé tartozna.
Úgy gondoltam, Joey-nak börtönben a helye.
De nem értettem, mi más származhat abból, hogy kivégzik,
azon túl, hogy még utoljára áldozattá teszik.
Még ha szörnyű bűntényt is követett el.
Az első szexuális erőszakot, amire emlékszem,
egy fekete férfi követte el rajtam Clay megyében,
aki alkoholt készített a környékbelieknek.
Zugfőzdés volt.
Apám imádta, oda járt berúgni,
és egyszer elvitt magával.
Elmentünk egy buszhoz, ami ott állt
elhagyatva az út mellett, és ott lakott
Al, aki a zugszeszt csinálta.
Apám bevitt a buszba, és alkoholt kért,
de Al azt mondta, nincs neki.
Erre apám azt mondta, "Itt a fiam,
azt tehetsz vele, amihez kedved van.
Csak adj egy üveg piát!"
Úgyhogy...
Al a busz végébe vitt, ahol volt egy matraca,
és levetkőztetett.
Én semmi rosszra nem gondoltam,
aztán ő is levetkőzött, a matracra fektetett,
rám feküdt, és...
análisan megerőszakolt.
Sikítottam apámnak, hogy
"Apa, kérlek, segíts! Bánt engem!"
De ő csak ült ott,
ivott, és úgy tett, mintha nem is hallana.
És miután...
horkantott, mint egy disznó, és leszállt rólam,
kirohantam a buszból, és meztelenül hazaszaladtam.
Egy szűk kilométer lehetett.
Amikor hazaértem, kiabáltam: "Anya, segíts, segíts!"
Mikor a házhoz értem, kijött a verandára,
kérdezte, mi baj.
Mondtam, hogy bántott engem.
És akkor anyám bevitt és elvert,
mert azt hitte, a patakban játszottam, levetkőztem,
és valami üveg megvágott a patakban,
attól véres a fenekem és a hátsó combom.
Mikor ez történt, hatéves voltam.
Hallottam már ezt.
És pont ugyanúgy elszomorít, mint legelőször.
El sem tudom képzelni...
az érzést, hogy...
elárult és magamra hagyott,
akinek pedig az lett volna a dolga, hogy megvédjen,
szeressen és vigyázzon rám.
Mindezt némi zugszeszért.
Ha gyerekként ilyesmit szenved el valaki,
a biztonságérzete,
a bizalma, az emberekbe vetett hite
megrendül.
Nem tudom, hogy képes-e valaki,
akin ilyen kicsi korban
ilyen erőszakot követnek el,
normálisan viszonyulni a világhoz.
Mert a világ már nem normális.
Hanem egy ellenséges, gonosz és ijesztő hely.
JOSEPH MURPHY AZ ELKÖVETKEZŐ 24 ÉVET A HALÁLSORON TÖLTÖTTE
A NAP 23 ÓRÁJÁBAN EGYEDÜL A CELLÁJÁBAN
A nevem Kathryn Sandford.
Kirendelt védő vagyok
a halálbüntetéses részlegen,
és fellebbezéseket írok az ügyfeleimnek.
MIUTÁN MINDEN FELLEBBEZÉSÉT ELUTASÍTOTTÁK,
MURPHY ÜGYÉT 1997-BEN KATHRYN SANDFORD KAPTA MEG
Ez öt doboz az összesen, azt hiszem, tizenötből.
Ez mind csak Joey-é.
Nem láttam, nem hallottam az övénél borzalmasabb hátteret.
Mindaz, amin keresztülment...
Micsoda szörnyű helyzet!
Kétségtelen, hogy Joey elkövette a gyilkosságot.
Tehát nem új tárgyalást akartunk neki.
Hanem új ítéletet.
Meggyőződésem, hogy ilyen háttérrel
nem eshet ugyanaz alá az elbírálás alá,
mint az, akinek nincs ilyen.
Hogy van különbség.
2011. FEBRUÁRJÁBAN KITŰZTÉK JOSEPH MURPHY KIVÉGZÉSÉNEK IDŐPONTJÁT
EGYETLEN REMÉNYE AZ MARADT, HOGY A KORMÁNYZÓHOZ FORDUL KEGYELEMÉRT
A kegyelmi kérvényén nagyjából
nyolc-tíz hónappal a kivégzés dátuma előtt kezdtünk dolgozni.
Emlékszem, arra gondoltam,
ha kivégzik, nem tudom,
hogy képes leszek-e folytatni ezt a munkát.
Mert úgy gondoltam, akkor tényleg nincs igazság.
A szemüveges vagyok én.
Buddy a kockás nadrágos.
Jerry az igazi neve.
Drema, Darris,
David, anya és Joey.
Anya szíjjal vagy bottal vert.
A hetvenes években,
szerintem mindenkit így büntettek.
Hogy tudd, hol a helyed.
Sok gyereket...
nem büntetnek, és meg is lehet nézni a különbséget
azokhoz képest, akit büntetnek...
hogy hogy viselkednek.
De Joey-nál, nem tudom.
Emlékszem, hogy mesélt mindenfélét.
Ami jobbára nem igaz,
de volt benne valami igazság.
Apám mondta, hogy elintézi, és hátra vitt.
Hozzákötözött egy ágybetéthez.
Majd miután megkötözött, benzint locsolt a hátamra, és felgyújtott.
Ordítottam, hogy rohadt gyilkos, mert annyira fájt.
Igen, emlékszem, hogy felgyulladt.
Mindenki a nappaliban volt.
Ő meg a hálószobában.
Senki nem kötözte le.
Ő gyújtotta fel saját magát.
Senki más nem volt a szobában.
Mindenkit megijesztett.
Anya vitte be a sürgősségire.
Világosan emlékszem.
A tárgyalás óta állítja ezt.
Ezzel védekezett, hogy...
kijöhessen a halálsorról.
Apám bevitt a buszba, és alkoholt kért,
de Al azt mondta, nincs neki.
Erre apám azt mondta, "Itt a fiam, azt tehetsz vele, amihez kedved van.
Csak adj egy üveg piát!"
Az igazság az, hogy az egészhez semmi köze.
Apám Darrist vitte el, de Charlestonba. Nem Alhez.
És eladta egy bordélyba.
Otthagyta.
Hazament.
De Joey összekeverte...
hogy apa eladta Darrist, borért vagy whiskeyért,
saját magával.
Érti már? Van két története,
amit összekombinál, mintha vele történt volna.
De Darrist tényleg
eladta apa egy kis whiskyért.
Ha ebből bármi is igaz,
akkor még jobban sajnálom
Joey-t.
Elszomorít. Mégiscsak a bátyám. Szeretem őt.
Én nem bírtam volna feldolgozni.
Biztos kárt tettem volna valakiben.
Michael Gelbort vagyok, klinikai neuropszichológus.
Joey Murphy ügyével úgy kerültem kapcsolatba,
hogy az ügyvédje, Kathy Sandford
szeretett volna egy értékelést, hogy ki ez a férfi, hogy működik.
Joey átmegy a teszten.
Egész normális tud lenni.
De az apróságok vagy finomság megértése szempontjából,
összetettebb kérdések esetén,
ha 100 embert sorba állítunk a legokosabbtól a kevésbé értelmesig,
ő messze a sor végén állna.
Elhangzottak történetek,
hogy az apja,
akinek egyértelműen komoly alkoholproblémái voltak,
kölcsönadta Joey-t alkoholért cserébe.
Nem hiszek el fenntartás nélkül mindent,
amit Joey mond.
Másfelől viszont elég konzisztens volt,
és a viselkedésével is összevág,
hogy azt feltételezzem, egészében véve korrekt volt.
És merem állítani, hogy a bántalmazás, amiről mesélt,
jó eséllyel igaz.
Nagyon gyakori,
hogy a családtagok
másként mesélnek egy történetet.
Az megint más,
ha Joey öccse azt mondja, ilyen nem volt, az apja nem tett ilyet.
Nem olyan ember volt.
De, hogy az öcs is állítja, hogy megtörtént, csak nem Joey-val,
azzal gyakorlatilag megerősíti, hogy az apa
olyan ember volt, aki képes ilyesmire.
Ki mondhatná, hogy Joey-val nem történt meg?
Vagy nem akkor történt?
De az öcs legalább megerősítette,
hogy az apjuk képes volt ilyesmire.
Ez nem arról szól, hogy sajnáljuk-e az illetőt vagy sem.
Inkább arról, hogy talán a neveltetése okán nem tudott,
talán nem volt képes
többre, jobbra.
Én azon a véleményen vagyok, hogy tiszta lappal érkezünk a világra,
és a nevelésnek, amit kapunk,
meghatározó szerepe van abban, hogy merre indulunk.
Ez a férfi nem pszichopata.
Nem akar levadászni embereket.
Olyasvalaki, aki sok szempontból maga is áldozat volt.
Tudom, hogy van, aki azt gondolja: persze, áldozat volt,
de attól még nem kéne ölni.
Nem azért ölt, mert ilyen a háttere.
És akinek ilyen a háttere, az nem fog
feltétlenül megölni valakit.
De lényegesen valószínűbb.
Kisebb az esélyük, hogy ne keveredjenek bajba,
vagy társadalmilag elfogadhatóan cselekedjenek.
Mondhatjuk: közelebb vannak a szakadék széléhez, és lesz, aki lezuhan.
Ő is lezuhant.
MIUTÁN DR. GELBORT ELKÉSZÜLT AZ ELEMZÉSSEL
MURPHY KEGYELMI TÁRGYALÁSÁT 2011. SZEPTEMBER 15-RE TŰZTÉK KI
Rengeteg anyagunk volt a kegyelmi tárgyalásra.
De sose lehet tudni,
mit javasol a testület.
Sose lehet tudni, hogyan dönt a kormányzó.
De néhány évvel korábban olvastam egy cikket,
melyben az áldozat unokahúga elmondta, sose hallott Joey-ról.
Nem tudta, hogy Joey megbánta-e.
Arra gondoltam, hogy megkeressük őt.
Így végül találkoztak Joey-val
egy, az elkövető és az áldozat családja közötti beszélgetésre.
Ha az áldozat egyik családtagja azt mondaná,
hogy nem támogatja az ügyfelünk kivégzését,
az hatalmas lenne.
Ezért a szövetségi kirendelt védő
kiküldött valakit, hogy videóra vegye miss Kavanagh-t.
A kegyelmi tárgyalás előtti estén kaptuk meg a felvételt.
Amikor először találkoztam vele,
egy hétpróbás bűnözőt vártam.
De miután megtudtam, milyen élete volt korábban,
mennyi bántalmazás érte,
azzal az érzéssel távoztam, hogy ez a rendszer csúnyán cserbenhagyta.
Ahogy a nagynénémet is.
Az első találkozáskor miss Kavanagh
úgy gondolta, hogy Joey-t ki kell végezni.
De a találkozásuk során
megváltozott az álláspontja.
Azt akarja, hogy Joey-t kivégezzék?
Nem.
Miért nem?
Úgy érzem, nagyon megbánta, amit tett.
Határozottan úgy érzem, valahol szükség lehet rá.
És szeretném, ha a bíróság tudná, milyen dühös vagyok az egész rendszerre!
Arra, amit a családommal művelt.
Amit Joey-val és az ő családjával művelt.
Nem csak Joey volt a halálsoron az elmúlt 25 évben.
Én is a halálsoron ültem, a családommal együtt.
Az áldozat unokahúgával, Peg Kavanagh-val, való találkozásom
nagyon megható volt.
TÍZ HÉTTEL AZ ELSŐ BESZÉLGETÉS UTÁN
JOSEPH MURPHY VÁLLALTA, HOGY TOVÁBBI KÉRDÉSEKRE VÁLASZOL
Sírva fakadtam, és ő is elsírta magát.
Azt mondta, a szüleimnek kellene bezárva lenni, nem nekem!
Aztán szorosan összeölelkeztünk,
és ez valódi, őszinte, szerető és megbocsátó ölelés volt.
Ettől még jobban sírtunk.
És Peg...
segített kikerülni a halálsorról.
2011. SZEPTEMBER 26-ÁN JOHN KASICH KORMÁNYZÓ
MURPHY HALÁLOS ÍTÉLETÉT TÉNYLEGES ÉLETFOGYTIGLANRA VÁLTOZTATTA
Harminc napom se volt már hátra az életemből.
Úgyhogy mindenkitől elszigeteltek.
És akkor...
jött az őr és azt mondta:
Murphy, hírünk van!
Mondom, oké, mi az?
A kormányzó kegyelmet adott.
Akkor
majdnem lerogytam és elsírtam magam,
de az őr azt mondta: Köszi, nem kérek ölelést.
Mondtam, oké.
Utána megkérdezte, felhívom-e
az ügyvédemet. Mondtam, hogy feltétlenül.
A hangokból ítélve
tele volt emberrel az ohioi kirendelt védők irodája.
Mindenki ünnepelt.
Azt mondta: Megcsináltuk! Sikerült! Érdemes volt harcolni.
Ő is ugyanúgy elérzékenyült, mint én,
mert keményen dolgozott, hogy kihozzon a halálsorról.
Magával ragadó érzés volt, hogy végre törődtek velem.
MURPHY KIKERÜLT A HALÁLSORRÓL A TÖBBI RAB KÖZÉ
A RICHLAND FEGYHÁZBAN
Sokszor sétálok a börtön udvarán,
nézem az eget, átballagok a füvön,
és hálát adok Istennek, hogy itt vagyok, életben vagyok, és
hogy valami módon hozzátehetek-e a világhoz?
Most tényleg van életem.
Így, ha már esélyt kaptam, megteszek minden tőlem telhetőt,
hogy ezt az esélyt jóra használjam,
konstruktív és értelmes dolgokra.
Barátkozom a rabokkal, meghallgatom a problémáikat, és...
igyekszem segíteni.
Szia, Duf!
Ő a körleti cica, Duf.
Ami az Andy Dufresne beceneve, A remény rabjai szereplője után.
Ő a körleti cicánk.
Négynapos korában mentettük meg, már majdnem megfagyott.
Szeret a vállunkon lenni.
Sokan
úgy vezetik le a feszültséget és a dühöt,
hogy vele játszanak, beszélgetnek.
Egyszerűen
megnyugtató egy cicával játszani,
vagy nézni odakint,
ahogy a fűben játszik vagy madárra vadászik.
Ha valaha kikerülnék a börtönből, az Isten akarata lenne,
az ő szándéka szerint való.
De, ami engem illet,
én megelégszem azzal,
hogy a börtönben élhetek,
mert alkalmazkodtam a börtönhöz.
Elfogadom ezt a büntetést.
Megbékültem vele.
A feliratot fordította: Chovanecz-Molnár Éva