‫זה משהו שמעולם לא התכוונתי לעשות. ‬
‫הלוואי שלא הייתי עושה את זה.‬
‫אם יכולתי לשנות את זה, הייתי עושה זאת.‬
‫אבל ברור שאני לא יכול.‬
‫- מאז החזרתו של עונש המוות‬ ‫בארצות הברית בשנת 1976 -‬
‫- מעל ל-8,000 אנשים נשפטו למוות בגין רצח -‬
‫- זה סיפורו של הנידון למוות מספר #199042 -‬
‫קצת שמחתי להיות נידון למוות.‬
‫כי קיבלתי יחס טוב יותר מאשר בבית.‬
‫אבל הלוואי שלא היה צורך בקורבן‬ ‫כדי שאגיע לשם.‬
‫אני מתפלל עבורה מדי יום,‬
‫ומבקש מאלוהים לשמור על נשמתה ולדאוג לה.‬
‫ואני יודע שהיא רואה אותי וגם משגיחה עליי.‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫זה סיפור אמיתי.‬
‫ככה התחלתי.‬
‫רק רציתי למרוד, רציתי לגרום למהומה.‬
‫הבטתי בו. נראה מי יהרוג את מי, אה?‬
‫קיבלתי את ההחלטה.‬
‫לקחתי את חייו.‬
‫זה משהו שמעולם לא התכוונתי לעשות.‬ ‫הלוואי שלא הייתי עושה את זה.‬
‫ידעתי שאצא מהמכונית הזו‬ ‫וארצח את שני הגברים האלה.‬
‫כשהוא כרע ברך לפניי,‬ ‫אני רק זוכר שלחצתי על ההדק.‬
‫הרגתי את שניהם.‬
‫דקרתי אותם למוות.‬
‫- ג'ו המדליק -‬
‫- מנספילד, אוהיו -‬
‫- מתקן הכליאה של ריצ'לנד -‬
‫היי, ג׳ו. אתה חושב שתוכל‬ ‫להכניס את זה לחולצה שלך?‬
‫לחולצה העליונה.‬
‫- בשנת 1987, רצח ג׳וסף מרפי‬ ‫את רות פרדמור בת ה-72 -‬
‫שמי ג׳וסף מרפי.‬
‫מספר 199042.‬
‫אני נתון במעצר במתקן הכליאה של אוהיו.‬
‫- מחוז קליי, וירג׳יניה המערבית -‬
‫הבית שלנו במחוז קליי בורג׳יניה המערבית‬ ‫היה בקתת נייר זפת.‬
‫הוא היה פשוט נייר זפת שעטף קורות עץ.‬
‫ובזה חיינו.‬
‫היו לנו שלושה חדרים.‬ ‫סלון, מטבח וחדר שינה אחד‬
‫למשפחה בת שמונה נפשות.‬
‫אימא שלי מגיעה ממשפחה של 17 אחים ואחיות,‬
‫והיא רצתה לצאת מהבית שבו חיה.‬
‫אז היא נכנסה להיריון בגיל צעיר.‬
‫והתחתנה עם אבא שלי, ג׳רי מרפי.‬
‫והם המשיכו להביא ילדים.‬
‫לא הייתה להם הכנסה או תוכניות.‬
‫לא היו לנו מים, חשמל, גז או טלפון.‬
‫השגנו מים מהנחל.‬
‫ובתור שירותים,‬
‫היינו משתמשים בדליים גדולים,‬
‫או פחיות גדולות.‬
‫והם היו מפוזרים ברחבי הבית.‬
‫אבא שלי היה מעין אדם‬ ‫שאם לא ראיתי אותו שיכור,‬
‫אם ראיתי אותו פיקח חשבתי שמשהו לא בסדר,‬
‫כי הוא תמיד היה שיכור.‬
‫והוא היה אלים כשהוא היה שיכור.‬ ‫לא היה לו אכפת.‬
‫הוריי תמיד אמרו שאני מפגר,‬ ‫אבל לא ידעתי מה זה אומר.‬
‫פשוט חשבתי שזה קשור למי שאני.‬
‫אימי הייתה מקבלת דמי ביטוח לאומי‬ ‫על פיגור שכלי.‬
‫לא הורשיתי לשחק עם אחיי ואחיותיי.‬
‫אימי אמרה להם שאני חולה‬
‫ושאם ידברו איתי או ישחקו איתי גם הם יחלו.‬
‫אז היא לא נתנה להם לדבר איתי או לשחק איתי.‬
‫אז תמיד הייתי לבד.‬
‫אבל לפעמים אחותי ‬ ‫הייתה גונבת קופסת רסק תפוחים מהמטבח,‬
‫ומביאה אותה לראש הגבעה,‬ ‫פותחת אותה עם אבן ומאכילה אותי.‬
‫כי אימי לא הייתה מאכילה אותי.‬
‫היא תמיד ניסתה לדאוג לכך‬ ‫שלא אמות מרעב או משהו.‬
‫בדרך כלל ישנתי למרגלות מיטתה של אימי.‬
‫הייתי קשור למיטה.‬
‫תמיד חשבתי שזה נורמאלי.‬
‫יום אחד העובדת הסוציאלית שלי‬ ‫הביאה לי בגדים.‬
‫והיא הביאה ארגז לשים בו את הבגדים,‬
‫אז הלכנו הביתה‬ ‫ואימי עשתה את מה שתמיד עשתה.‬
‫היא נתנה את הכול לילדים האחרים,‬
‫כדי שייראו טוב בבית הספר.‬
‫את הארגז היא הניחה למרגלות המיטה‬ ‫ואותי בפנים.‬
‫כך היא ידעה שלא אוכל לברוח בלילה,‬
‫להתרוצץ או לעשות משהו.‬
‫היא לא ידעה שזה היה קצת יותר נוח‬ ‫מלישון על הרצפה.‬
‫העובדת הסוציאלית שלי‬ ‫הייתה מגיעה לביתנו באופן קבוע,‬
‫כדי לוודא שאני בסדר.‬
‫ויום אחד אימי הכתה אותי קשות,‬
‫והיו לי סימני דם על הגב‬ ‫ועל החלק האחורי של הרגליים.‬
‫והיא אמרה לאבי, ״אתה חייב לסדר את זה.‬
‫כי היא תגיע מחר, היא תראה את זה,‬
‫ותיקח את ג׳ואי,‬ ‫ואנחנו לא נקבל את הצ׳ק שלו החודש.״‬
‫אז אבא שלי אמר שיטפל בזה, ולקח אותי לחצר.‬
‫או קשר אותי לקפיצים של מיטה.‬
‫ולאחר שקשר אותי,‬
‫הוא שפך בנזין על גבי והצית אותי.‬
‫ואני צרחתי עד השמיים כי זה כאב כל כך.‬
‫- העובדת הסוציאלית של ג׳וסף‬ ‫גילתה את הכוויות ולקחת אותו לבית החולים -‬
‫- לאחר מכן היה נתון לטיפול הרשויות -‬
‫כשגדלתי הייתי ב-17 מוסדות שונים‬ ‫בארבע מדינות.‬
‫במכונים עברתי התעללות מינית באופן קבוע.‬
‫חשבתי שזה משהו שכולם מתמודדים איתו‬ ‫ומשלימים איתו.‬
‫שמחתי להיות באותם מוסדות,‬
‫כי שם האכילו אותי, הלבישו אותי,‬
‫ולא היכו אותי מדי יום, ויכולתי לאכול.‬
‫הייתי נשאר שם זמן מה.‬
‫והשופט היה משחרר אותי חזרה לאימי ואבי.‬
‫- בזמן שחי במוסד בפנסילבניה -‬
‫- עברה משפחתו של ג׳וסף‬ ‫למריון, אוהיו, בלעדיו -‬
‫משפחתי מעולם לא שמרה על קשר‬ ‫כשהייתי במוסד כלשהו.‬
‫והם עברו דירה מבלי לספר לי.‬
‫- כשהשתחרר, נאלצו עובדות סוציאליות‬ ‫לאתר את משפחתו של ג׳וסף -‬
‫- על מנת להשיב אותו לחיקם -‬
‫כשעברנו למריון, אוהיו,‬ ‫היו לנו שירותים בבית בפעם הראשונה.‬
‫זו הייתה עיר נחמדה.‬
‫בלילות רבים הייתי יוצא לטייל ברחובות‬
‫בשביל השקט, בשביל לברוח מהתעללות.‬
‫פעם אחת אימי אמרה שתכה אותי.‬
‫ואני הצתתי בטעות ערימת בגדים.‬
‫והמטבח נשרף, והקיר נלכד בלהבות.‬
‫והגיעו כבאיות וניידות משטרה.‬
‫הסירנות ייללו והאורות הבהבו.‬
‫היינו צריכים לעבור למקום אחר,‬
‫והבנתי שאימי שכחה להכות אותי.‬
‫אז בגיל צעיר למדתי שאם אגרום לשרפה,‬
‫לא אקבל מכות.‬
‫לאחר מכן אני חושב שנשלחתי למוסד,‬
‫והם ערכו עליי בדיקות ואמרו שאני פירומן.‬
‫אבל זה ממש לא היה המצב.‬
‫אף אחד לא ידע מדוע אני גורם לשריפות.‬
‫- פסי רכבת -‬
‫- בשנת 1987, אחותו של ג׳וסף דרמה‬ ‫אושפזה לאחר שנפגעה על ידי רכבת -‬
‫- למשפחה לא היה כסף לטיפול הרפואי -‬
‫גיסי אמר לי שאם נביא אותה‬ ‫לבית החולים של קולומבוס,‬
‫היא תשרוד, כי הם יטפלו בה טוב יותר.‬
‫הוא הציע שנבצע שוד זריז.‬
‫פשוט לקחת משהו ולברוח.‬
‫והוא חשב על...‬
‫מכשיר וידאו.‬
‫ואמרתי לו, ״אני מכיר מישהי שיש לה וידאו.‬ ‫אני חושב שיש לה וידאו.״‬
‫והוא שאל: ״מי?״ ואמרתי, ״רות פרדמור.״‬
‫אישה שעבדנו אצלה כמה פעמים בעבר.‬
‫אז הלכנו לבית.‬
‫והוא ניסה את הדלת האחורית,‬ ‫ואני ניסיתי את הדלת הקדמית.‬
‫ואני חשבתי, ״אם היא שם, היא תשמע אותנו,‬
‫ואולי תתקשר למשטרה.״‬
‫אז הוצאתי סכין מהכיס‬
‫והלכתי לצד הבית כדי לחתוך את קו הטלפון.‬
‫אבל כשחזרתי למרפסת, לדלת,‬
‫רות פרדמור הייתה שם ואמרה,‬ ‫״מה אתה עושה? לך מפה!״‬
‫וזה הבהיל אותי ופחדתי,‬ ‫אז הנפתי את הסכין וברחתי.‬
‫כעבור כשעתיים חזרתי לבית.‬
‫והלכתי לאט מאוד ופחדתי,‬ ‫לא ידעתי למה לצפות.‬
‫וכשהגעתי לדלת הקדמית, פתחתי אותה באיטיות‬
‫וראיתי את הגופה שלה על הרצפה.‬
‫פחדתי.‬
‫אבל עדיין הייתי צריך לעזור לאחותי.‬
‫ולכן נכנסתי לבית בכל מקרה,‬
‫לקחתי מה שנראה לי בעל ערך‬ ‫ויצאתי מהדלת האחורית.‬
‫- ג׳וסף גנב מעיל, תיק וקערת מטבעות -‬
‫- הוא נעצר תוך 48 שעות‬ ‫והואשם ברצח בנסיבות מחמירות -‬
‫- גיסו מעולם לא הואשם באף פשע -‬
‫גברת פרדמור לא הייתה צריכה למות מידי.‬
‫היא הייתה אדם מתוק, אוהב, נדיב ורחב לב.‬
‫ואני מלא חרטה על מה שעשיתי.‬
‫וזה לא היה צריך לקרות.‬
‫במשפט היו גם עובדים סוציאליים‬
‫שהגיעו כדי לתת עדות.‬
‫ואז הבנתי שמה שעברתי לא נורמאלי.‬
‫זה לא בסדר.‬
‫ושעכשיו אקבל גזר דין מוות,‬
‫בלי לחוות קשר של משפחה אמיתית.‬
‫- מריון, אוהיו -‬
‫קוראים לה שיקגו הקטנה.‬
‫כי שיקגו מלאה בסמים וכנופיות וכל זה.‬
‫עכשיו גם מריון כזאת.‬
‫זה הבר בו שברו לי את השיניים.‬
‫וגברת פרדמור, הגברת שנהרגה, גרה ממש כאן.‬
‫הבית הקטן ששם.‬
‫אני מייקל מרפי. אני אחיו של ג׳ואי מרפי.‬
‫אני הצעיר מששת הילדים.‬
‫כשעברנו מווירג׳יניה המערבית למריון,‬ ‫עברנו לעולם אחר.‬
‫בוירג׳יניה המערבית האנשים היו כפריים.‬
‫כאן אפשר לפגוש כל מיני סוגי אנשים.‬
‫אנשים שלא פוגשים בווירג׳יניה המערבית.‬
‫וכולם תמיד נטפלו אלינו בכלל המבטא הכפרי,‬
‫או כי לא היו לנו נעליים טובות,‬ ‫בגדים טובים, כלום.‬
‫אבי היה אלכוהוליסט.‬
‫כשהוא לא השיג אלכוהול,‬ ‫הוא פשוט היה הולך לשירותים‬
‫ושותה אלכוהול לחיטוי.‬
‫הוא היה נהיה חולה, אבל ממשיך לשתות.‬
‫יכולנו להוציא 100 דולר על מיקרוגל,‬ ‫ולמוחרת הוא היה נעלם.‬
‫תמורת בקבוק יין בשני דולר.‬
‫ג׳ואי היה ילד עם בעיות, באמת.‬ ‫הוא היה מסתבך.‬
‫גונב או משהו.‬
‫והוא היה נשלח מהבית לחצי שנה, שנה כל פעם.‬
‫רק רציתי שיישאר בבית, אבל זה לא קרה.‬
‫הוא היה גורם לשרפות.‬
‫הוא הרג כלב.‬
‫הוא הרג את הכלב שלי, סנופי, בבית הקודם.‬
‫הוא עשה את זה מול משאית.‬
‫ופעם אחרת, עליתי להר והיה לו שם כלב תלוי.‬
‫והיו מכים אותו על כך.‬
‫וזה לא הזיז לג׳ואי. הוא לא בכה.‬
‫הוא הסתכל עליה ואמר,‬ ‫״אני עדיין אעשה את זה.״‬
‫היו מספר שרפות במריון.‬
‫הרבה בניינים שנשרפו.‬
‫ובעיתונים כתבו על כך שיש מצית במריון,‬ ‫והסתבר שזה הוא.‬
‫ממה שנאמר לי, זה היה...‬
‫אני אהבתי ממתקים כשהייתי ילד.‬
‫הוא אהב אש.‬
‫ג׳ואי שאל אותי, ״אם היית שודד מישהו,‬ ‫מה היית עושה?״‬
‫אמרתי, ״לא הייתי שודד.‬ ‫הייתי שם פתק על הדלת‬
‫וכותב: 'שימו לי את כל הכסף בשקית נייר.'"‬
‫זה מה שהוא עשה.‬‫ ‬‫הוא כתב לה פתק:‬
‫תשאירי לי את כל הכסף בשקית נייר חומה."‬
‫והיא לא עשתה את זה, אז הוא הרג אותה.‬
‫אני לא מבין איך אפשר לשסף למישהו את הגרון,‬ ‫בתור תגובת הפתעה.‬
‫והגברת הייתה נחמדה אליי.‬
‫הייתי מכסח לה את הדשא מדי שבוע,‬
‫מנקה את השביל כל שבוע.‬
‫היא הייתה משלמת לי,‬ ‫הייתי סוחב לה את המצרכים מהחנות.‬
‫היא הייתה כמו סבתא בשבילי.‬
‫וכשזה קרה, פשוט לא ידעתי איך להגיב.‬
‫אהבתי את האישה הזאת, ואחי עשה את זה.‬
‫די קשה להתמודד‬
‫עם אחיך, ומישהי שהחשבת לסבתא.‬
‫- מריון, מרכז העיר -‬
‫שמי ויין קרסאפ.‬
‫אני שוטר בגמלאות בעיר מריון.‬
‫ברגע שקבענו מה נלקח מהבית,‬
‫לאחר שעברנו מבית לבית‬
‫השם עלה ממש מהר.‬
‫ג׳ו מרפי היה מוכר למשטרה במחוז מריון.‬
‫הרבה מהשוטרים קראו לו ״ג׳ו המדליק״.‬
‫בימי צעירותו הוא אהב לשחק עם אש.‬
‫הוא היה ידוע כמי שנהג להצית חיות קטנות.‬
‫גנב זעיר.‬
‫פשוט אהב להסתבך.‬
‫ג׳וסף מרפי גר כמה בתים מגברת פרדמור,‬
‫ונקבע שהוא כתב פתק לגברת פרדמור‬
‫ביום לפני שהתגלתה הגופה שלה.‬
‫- אין לך טלפון. אני רוצה את הכסף שלך -‬
‫ובעיקרון היה כתוב בו,‬
‫״תשאירי את הכסף בחוץ או שאהרוג אותך.״‬
‫- אין כסף -‬
‫- אין חיים -‬
‫- הערב בשעה שמונה -‬
‫כשהכסף לא הגיע, הוא מימש את האיום שלו.‬
‫הרבה זמן לא ראיתי את אלה.‬
‫אני עדיין רואה אותה‬ ‫שוכבת על הרצפה ככה, בראשי.‬
‫זה נשאר כמו תמונה לנצח.‬
‫זה היה פשע נורא ואיום.‬
‫אני לא חושב שהוא ניסה לפגוע בה בטעות,‬
‫כתגובה להפתעה.‬
‫ברור שהוא עמד מאחוריה.‬
‫החתך בגרונה היה כה עמוק‬
‫הוא כמעט הוריד לה את הראש.‬
‫הוא פשוט נשאר תלוי.‬
‫זה דרש כוח רב,‬
‫לעמוד מאחורי מישהי, להכניס את הסכין,‬
‫לסובב אותה ולשסף את גרונה.‬
‫- חבר המושבעים פסק פה אחד שמרפי אשם -‬
‫- שימוע גזר הדין‬ ‫תוכנן ל-14 בספטמבר, 1987 -‬
‫אני לא יכול לומר שהייתה לי חמלה כלפי ג׳ו.‬
‫אנשים ניסו לעבוד איתו לאורך השנים,‬
‫בעזרת שירותי הרווחה, ניסו לשפר אותו.‬
‫ניסו לעזור לו להתרחק מפעילות פלילית.‬
‫ניסו לעזור לו, ניסו לעזור למשפחתו.‬
‫אפשר לעזור רק למי שרוצה שיעזרו לו.‬
‫- קולומבוס, אוהיו -‬
‫- בשימוע גזר הדין, היה על חבר המושבעים‬ ‫להחליט אם מרפי זכאי לגזר דין מוות -‬
‫- גזר דין השמור ״לגרועים שבגרועים״ -‬
‫שמי לינדה ריכטר,‬
‫ואני טוענת פלילית במדינת אוהיו.‬
‫העבודה שלי היא להסביר כיצד הרקע של מישהו‬
‫יכול להקל על החומרה של פשע נוראי.‬
‫לעזור למושבעים לראות‬ ‫שהאנשים הללו היו גם הם קורבנות,‬
‫הרבה לפני שפגעו במישהו.‬
‫אני חושבת שהרקע של ג׳ואי היה מהעניים‬
‫והמנותקים רגשית ביותר שנתקלתי בהם.‬
‫רמת הניקיון בבית הייתה נוראית.‬
‫מקקים, חיות.‬
‫צואת בעלי חיים.‬
‫היה ריח רע.‬
‫וכל זה היה במריון.‬ ‫זו הייתה עלייה ברמה לעומת המקום שממנו באו.‬
‫אנחנו יודעים שהמשפחה הזו‬
‫הייתה מושרשת היסטורית‬ ‫בדרום-מרכז ורג׳יניה המערבית,‬
‫עם רמות עוני גבוהות מאוד.‬
‫וצילמנו את התמונות הללו,‬ ‫כי רציתי שאנשים יבינו‬
‫שזה באמת לא היה יותר מצריף נייר זפת.‬
‫אנחנו מדברים על עוני שלא חוויתי‬ ‫או ראיתי מימיי.‬
‫הפסיכולוג שעבד איתנו על התיק הזה חשב‬
‫שבגלל הזעם שג'ואי הביע‬ ‫כשהצית והרג בעלי חיים,‬
‫הוא קרוב לוודאי עבר התעללות מינית.‬
‫וזה היה הגורם להרבה מהזעם שיוצא‬
‫ברציחות אימפולסיביות ולא מתוכננות שכאלה.‬
‫- לאחר שמונה שעות בלבד של דיונים -‬
‫- המליץ חבר המושבעים‬ ‫שג׳וזף מרפי יוצא להורג -‬
‫הייתי הרוסה כשחבר המושבעים‬ ‫המליץ על הוצאה להורג.‬
‫פשוט לא הרגשתי שג׳ואי הוא הגרוע שבגרועים.‬
‫חשבתי שג׳ואי צריך להיות בכלא.‬
‫אבל לא ראיתי מה יושג על ידי לקיחת חייו‬
‫מלבד לפגוע בו פעם נוספת.‬
‫למרות שהוא ביצע פשע מזעזע.‬
‫ההתעללות המינית הראשונה שאני זוכר,‬
‫זה היה גבר שחור במחוז קליי.‬
‫הוא הכין אלכוהול לתושבים בסביבה,‬
‫קראו לו ״מונשיינר״.‬
‫ואבי אהב ללכת לשם ולהשתכר.‬
‫ויום אחד הוא לקח אותי איתו.‬
‫והלכנו לאוטובוס שהיה נטוש לצד הכביש,‬
‫ושם גר אל, שהכין את האלכוהול.‬
‫אבי לקח אותי לאוטובוס‬ ‫ואמר שהוא רוצה אלכוהול,‬
‫ואל אמר שאין לו.‬
‫אבי אמר, ״הבן שלי פה.‬
‫תעשה איתו מה שאתה רוצה,‬
‫רק תן לי אלכוהול.״‬
‫אז אל לקח אותי לאחורי האוטובוס,‬ ‫שם היה לו מזרן.‬
‫והפשיט אותי.‬
‫לא הבנתי מה קורה,‬
‫ואז הוא התפשט והשכיב אותי על המזרן‬
‫ונשכב מעליי ואנס אותי בצורה אנאלית.‬
‫אני צרחתי לאבא שלי,‬
‫״הצילו, אבא, הוא מכאיב לי, הצילו.״‬
‫והוא פשוט ישב בכיסא,‬
‫שתה אלכוהול והעמיד פנים שהוא לא שומע אותי.‬
‫ולאחר שהוא נאנח כמו חזיר הוא ירד ממני,‬
‫ואני יצאתי מהאוטובוס וברחתי הביתה ערום.‬
‫זה היה במרחק של כמעט קילומטר.‬
‫וכשהגעתי הביתה צעקתי, ״אימא, הצילו.״‬
‫וכשהגעתי הביתה היא יצאה למרפסת‬
‫ושאלה מה קרה.‬
‫אמרתי, ״הוא הכאיב לי.״‬
‫ואימי הכניסה אותי הביתה והכתה אותי.‬
‫היא חשבה ששיחקתי בנחל והתפשטתי‬
‫ונחתכתי בזכוכית בנחל,‬
‫ולכן יש לי דם על הישבן‬ ‫והחלק האחורי של הרגליים.‬
‫הייתי בן שש כשזה קרה.‬
‫שמעתי את הסיפור הזה בעבר.‬
‫וזה מעציב אותי בדיוק באותה מידה היום.‬
‫אני לא מסוגלת לדמיין‬
‫את תחושת הבגידה וחוסר האונים‬
‫מהאדם בחייך שאמור להגן עליך,‬
‫לאהוב אותך ולשמור עליך.‬
‫והכול בשביל אלכוהול.‬
‫כשעוברים טאומה כזו כילד,‬
‫תחושת הבטיחות שלך,‬
‫תחושת הביטחון, תחושת האנושיות‬
‫מתרסקים.‬
‫אני לא יודעת איך מישהו‬
‫בגיל כה צעיר עובר משהו כה אלים כלפיו,‬
‫ואז יוצר קשר רגיל עם העולם.‬
‫כי העולם כבר לא רגיל.‬
‫זה מקום רע ועוין ומפחיד.‬
‫- ג׳וסף מרפי בילה את 24 השנים הבאות‬ ‫באגף הנידונים למוות -‬
‫- לבד בתא שלו במשך 23 שעות ביממה -‬
‫שמי קתרין סנפורד,‬
‫אני פרקליטה ציבורית‬
‫במחלקת עונש המוות,‬
‫ואני מגישה ערעורים‬ ‫על עונש מוות עבור לקוחותיי.‬
‫- לאחר שהפסיד בכל ערעוריו‬ ‫לבית המשפט המדיני -‬
‫- קתרין סנפורד מונתה על התיק‬ ‫של מרפי בשנת 1997 -‬
‫- ג׳. מרפי -‬
‫אלה חמש קופסאות מתוך 15, לדעתי, שיש לנו.‬
‫אלה רק של ג׳ואי.‬
‫לא קראתי או ראיתי רקע נורא כמו שלו.‬
‫כל מה שעבר, ואיזה מצב נוראי זה היה.‬
‫לא היה ספק שג׳ואי ביצע את הרצח.‬
‫אז לא ניסינו להשיג לו משפט חדש.‬
‫ניסינו להשיג לו גזר דין חדש.‬
‫אני מאמינה שמישהו עם רקע כזה‬
‫צריך להישפט לפי סטנדרט אחר‬ ‫ממישהו שאין לו רקע כזה.‬
‫שיש הבדל.‬
‫- בפברואר 2011 ניתן לג׳וזף מרפי‬ ‫תאריך הוצאה להורג -‬
‫- תקוותו האחרונה הייתה להגיש בקשה‬ ‫להמתקת הדין ממושל המדינה -‬
‫התחלנו לעבוד על ההמתקה,‬
‫בערך שמונה חודשים לפני תאריך ההוצאה להורג.‬
‫אני זוכרת שחשבתי שאם הוא יוצא להורג‬
‫לא ידעתי אם אוכל להמשיך לעסוק בזה.‬
‫כי חשבתי שאם זה יקרה, באמת אין צדק.‬
‫זה אני, עם המשקפיים.‬
‫באדי עם המכנסיים המשובצים שלו.‬ ‫ג׳רי הוא שמו האמיתי.‬
‫דרמה, דריס,‬
‫דיוויד, אימא וג׳ואי.‬
‫אמא הייתה מרביצה עם חגורה או עם שוט.‬
‫בשנות השבעים,‬
‫אני חושב שככה כולם נענשו.‬
‫צריך ללמוד לקח.‬
‫הרבה ילדים לא נענשים, ‬
‫ואפשר לראות את הדרך שבה הם מתנהגים‬
‫בהשוואה למי שכן נענש, והדרך שבה הוא מתנהג.‬
‫אבל הוא, אני לא יודע,‬
‫אני זוכר שהוא סיפר סיפורים,‬
‫רוב הזמן הם לא היו נכונים,‬
‫אבל יש בהם אמת כלשהי.‬
‫אז אבא שלי אמר שיטפל בזה, ולקח אותי לחצר.‬
‫הוא קשר אותי לקפיצים של מיטה.‬
‫ולאחר שקשר אותי, הוא שפך בנזין על גבי‬ ‫והצית אותי.‬
‫ואני צרחתי עד השמיים כי זה כאב כל כך.‬
‫אני זוכר שהוא עלה בלהבות.‬
‫כולם היו בסלון.‬
‫הוא היה בחדר השינה.‬
‫אף אחד לא קשר אותו.‬
‫הוא הצית את עצמו.‬
‫לא היה אף אחד אחר בחדר.‬
‫הוא הפחיד את כולם.‬
‫אימא לקחה אותו למיון.‬
‫אבל אני זוכר בבירור.‬
‫הוא מספר את זה מאז המשפט.‬
‫זו הייתה ההגנה שלו,‬ ‫כדי שלא יוציאו אותו להורג.‬
‫אבי לקח אותי לאוטובוס‬ ‫ואמר שהוא רוצה אלכוהול,‬
‫ואל אמר שאין לו.‬
‫אבי אמר, ״הבן שלי פה.‬ ‫תעשה איתו מה שאתה רוצה,‬
‫רק תן לי אלכוהול.״‬
‫האמת היא שזה לא היה קשור אליו.‬
‫אבא שלי כן לקח את דריס לצ׳רלסטון, לא לאל.‬
‫ומכר אותו לבית בושת.‬
‫השאיר אותו שם והלך הביתה.‬
‫אבל ג׳ואי מתבלבל‬
‫בין זה שאבא החליף את דריס‬ ‫ביין או ויסקי לבינו.‬
‫הוא לוקח שני סיפורים‬
‫ומשלב אותם כדי שייראו כאילו זה הוא.‬
‫אבל אבא באמת מכר את דריס בשביל ויסקי.‬
‫אם חלק מזה נכון,‬
‫אני מצטער אפילו יותר בשבילו.‬
‫זה מעציב אותי. הוא אחי, אני אוהב אותו.‬
‫אני לא הייתי יכול להתמודד עם זה.‬ ‫גם אני הייתי פוגע במישהו בסוף.‬
‫- שיקגו, אילינוי -‬
‫שמי מייקל גלבורט. אני נוירופסיכולוג קליני.‬
‫נהייתי מעורב במקרה של ג׳ואי‬
‫מכיוון שהפרקליטה שלו, קאתי סנפורד,‬
‫ביקשה הערכת תפקוד של האיש הזה.‬
‫ג׳ואי יעבור את המבחן.‬ ‫הוא יכול להיראות די נורמאלי.‬
‫אבל כשמדובר בהבנת דקויות או רמזים,‬
‫בעיות מורכבות יותר...‬
‫אם תיקח 100 אנשים‬ ‫ותסדר אותם לפי אינטיליגנציה,‬
‫הוא יהיה ממש בסוף הטור.‬
‫סופרו הרבה סיפורים על אביו,‬
‫שככל הנראה היה אלכוהוליסט רציני.‬
‫שהלווה את ג׳ואי לאנשים בתמורה לאלכוהול.‬
‫אני לא מאמין באופן אוטומטי‬ ‫לכל מה שג'ואי אומר.‬
‫מצד שני, זה היה מספיק עקבי,‬
‫וגם מתאים לאישיות שלו,‬
‫לכן אני חושב שזה בסך הכול מדויק.‬
‫ואני מרגיש בנוח לומר שהיסטוריית ההתעללות‬ ‫שהוא מתאר היא די מדויקת.‬
‫האמת היא שזה די נפוץ‬
‫שבני משפחה יספרו סיפור אחר.‬
‫זה דבר אחד אם אחיו של ג'ואי היה אומר:‬
‫״זה אף פעם לא קרה,‬
‫אבי לעולם לא היה עושה דבר כזה.‬ ‫הוא לא היה אדם כזה.״‬
‫אבל העובדה שאחיו אומר שזה קרה,‬ ‫זה פשוט לא קרה לג׳ואי,‬
‫זה אומר שהוא מאשר שהאב‬ ‫הוא אדם שיכול לעשות דבר כזה.‬
‫מי יודע אם זה לא קרה גם לג׳ואי?‬ ‫מי יודע אם זה לא קרה אז לג׳ואי?‬
‫אבל לכל הפחות, האח מאשר,‬
‫״כן, אבא היה עושה משהו כזה.״‬
‫השאלה היא לא אם אנחנו מרחמים על האדם.‬
‫אלא שאולי לא הייתה לו היכולת,‬ ‫על בסיס ילדותו.‬
‫אולי הוא לא היה מסוגל‬
‫לפעול בצורה טובה יותר.‬
‫אני חושב שאנחנו נכנסים לעולם הזה‬ ‫בתור לוח חלק,‬
‫וההשפעות מהסובבים אותנו‬
‫חשובות למדי בקביעת מסלול חיינו.‬
‫זה לא פסיכופת.‬
‫זה לא מישהו שמחפש להרוג אנשים.‬
‫זה מישהו שבעצמו היה קורבן בדרכים רבות.‬
‫ואני יודע שיהיו שיאמרו, ״נכון שהוא קורבן,‬ ‫אבל הוא לא צריך להרוג.״‬
‫זה לא שהרקע שלו גרם לו להרוג מישהו.‬
‫זה לא שכל מי שיש לו הרקע הזה‬
‫בהכרח יהרוג.‬
‫אבל זה יותר סביר.‬
‫יש להם פחות סיכוי לא להסתבך בצרות,‬
‫או להתנהג בדרך מקובלת חברתית.‬
‫הם קרובים יותר לקצה, אפשר לומר,‬ ‫וחלקם נופלים ממנו.‬
‫הוא נפל מהקצה.‬
‫- לאחר ניתוחו המלא של ד״ר גלבורט -‬
‫- שימוע להמתקת עונשו של מרפי‬ ‫נקבע ל-15 בספטמבר, 2011 -‬
‫היה לנו הרבה חומר‬ ‫שהכנו כדי להציג בשימוע ההמתקה של ג׳ואי.‬
‫אבל אי אפשר לדעת‬
‫מה תמליץ הוועדה.‬
‫אי אפשר לדעת מה המושל יעשה.‬
‫אבל כמה שנים לפני כן, קראתי מאמר...‬
‫- משפחת הקורבן לא מקבלת סגירת מעגל -‬
‫שבו נאמר שהאחיינית של הקורבן‬ ‫לא ידעה אם ג'ואי התחרט.‬
‫אז חשבתי שכדאי ליצור איתה קשר.‬
‫והיא וג׳ואי נפגשו‬
‫לדיאלוג של נאשם ומשפחת הקורבן.‬
‫אם נוכל להשיג קרוב משפחה של הקורבן‬
‫שיאמר שהוא או היא‬ ‫לא תומכים בהוצאה להורג של הלקוח,‬
‫זה יהיה ענק.‬
‫אז הפרקליט הציבורי הפדרלי‬
‫דאג שמישהו יסריט את גברת קבנה.‬
‫וקיבלנו את הסרטון‬ ‫בלילה שלפני שימוע המתקת העונש.‬
‫כשפגשתי אותו לראשונה,‬ ‫ציפיתי לראות פושע קשוח-לב.‬
‫אבל לאחר שלמדתי על עברו של ג׳ואי,‬
‫וכמה התעללות הוא עבר,‬
‫יצאתי משם בתחושה שהמערכת שלנו‬ ‫אכזבה אותו נואשות.‬
‫כפי שאכזבה את דודתי.‬
‫כשגברת קבנה פגשה את ג׳ואי לראשונה,‬
‫היא חשבה שהוא צריך להיות מוצא להורג.‬
‫אבל במהלך הפגישה איתו‬
‫היא שינתה את דעתה.‬
‫את רוצה שהוא יוצא להורג?‬
‫לא.‬ ‫-למה לא?‬
‫אני מרגישה שהוא מתחרט מאוד.‬
‫ואני מרגישה שהוא יכול להיות מועיל איפשהו.‬
‫ואני רוצה שהוועדה תדע‬ ‫כמה אני כועסת על המערכת עצמה.‬
‫ומה שהיא עשתה למשפחתי.‬
‫מה שעשתה לג׳ואי ומשפחתו.‬
‫לא רק ג׳ואי היה נידון למוות במשך 25 שנים.‬
‫אני הייתי נידונה למוות, וגם המשפחה שלי.‬
‫הביקור שלי עם פג קובנה, אחיינית הקורבן,‬
‫היה מאוד רגשי.‬
‫- עשרה שבועות לאחר הריאיון הראשון -‬
‫- הסכים ג׳וזף מרפי לענות על שאלות נוספות -‬
‫אני התחלתי לבכות והיא התחילה לבכות,‬
‫והיא אמרה, ״מותק,‬ ‫ההורים שלך צריכים להיות בכלא. לא אתה.״‬
‫ואז התחבקנו.‬
‫וזה היה חיבוק כן, אמיתי ואוהב של מחילה‬
‫ושנינו בכינו אפילו יותר.‬
‫והיא לקחה חלק בשינוי גזר הדין שלי.‬
‫- ב-26 בספטמבר 2011, המושל ג׳ון קסיש -‬
‫- המתיק את גזר דינו של מרפי‬ ‫למאסר עולם ללא שחרור על תנאי -‬
‫הייתי ב-30 הימים האחרונים לחיי.‬
‫הייתי מבודד מכולם.‬
‫והסוהר הגיע ואמר:‬
‫״מרפי, יש לנו משהו בשבילך.״‬ ‫אמרתי, ״בסדר, מה העניין?״‬
‫הוא אמר, ״המושל המתיק את העונש שלך.״‬
‫ווכמעט רציתי ליפול‬
‫ולהתחיל לבכות והוא אמר,‬ ‫״מרפי, אני לא רוצה חיבוק.״‬
‫אמרתי, ״בסדר.״‬
‫אחר כך הוא שאל אותי‬
‫אם אני רוצה להתקשר לעורכת הדין‬ ‫ואמרתי, ״כן.״‬
‫וממה ששמעתי‬
‫היו הרבה אנשים‬ ‫במשרד הפרקליטות הציבורית באוהיו.‬
‫הם חגגו שם.‬
‫והיא אמרה, ״הצלחנו.‬ ‫סוף סוף הצלחנו. היה שווה להילחם.״‬
‫וזה היה מרגש עבורה כפי שזה היה עבורי,‬
‫כי היא עבדה קשה מאוד‬ ‫כדי לבטל את גזר דין המוות.‬
‫זה היה מרגש ומדהים‬ ‫שסוף סוף לאנשים היה אכפת.‬
‫- מרפי הועבר מאגף הנידונים למוות‬ ‫אל האוכלוסייה הכללית -‬
‫- במתקן הכליאה של ריצ׳לנד -‬
‫הרבה פעמים טיילתי בשבילי חצר הכלא‬
‫ומסתכל על השמיים ומטייל בדשא‬
‫ומודה לאלוהים שאני כאן וחי ו...‬
‫האם יש דרך שבה אוכל להשפיע?‬
‫עכשיו יש לי חיים של ממש.‬
‫אז עם ההזדמנות הזו,‬ ‫אני עושה כל מה שאני יכול‬
‫כדי שהיא תהיה משמעותית.‬
‫ולעשות משהו בונה ומשמעותי.‬
‫אני מתחבר עם אסירים,‬ ‫מבין את הבעיות שלהם מנסה לעזור להם.‬
‫- ג׳וסף מרפי עם קבוצת שירות הכלא -‬
‫היי, דאף.‬
‫זה דאף, חתול המגורים.‬
‫הוא נקרא על שם אנדי דופריין‬ ‫מהסרט ״חומות של תקווה.״‬
‫והוא חתול המגורים שלנו.‬ ‫הצלנו אותו כשהיה בן ארבעה ימים,‬
‫קפוא עד לשד עצמותיו.‬
‫והוא אוהב להיות על הכתפיים.‬
‫הרבה אנשים נרגעים מלחץ ומכעס‬ ‫כשהם משחקים ומבלים איתו זמן.‬
‫זה פשוט מרגיע לשחק עם חתול,‬ ‫או להסתכל עליו בחוץ‬
‫משחק בדשא או רודף אחרי ציפורים.‬
‫אם אי פעם אעזוב את הכלא,‬ ‫זה יהיה רצון האל וזה יהיה משהו שהוא רוצה.‬
‫אבל אני,‬
‫אני מרוצה מלחיות את חיי בכלא,‬
‫כי הסתגלתי לחיים כאן.‬
‫אני מקבל את העונש הזה,‬
‫ואני בסדר איתו.‬