Narodil jsem se do středostavovské rodiny.
Otec byl pojišťovák, matka řidička autobusu.
Vždycky se o mě starali.
Nikdy mě nikdo nezneužil.
Měl jsem
úplně průměrné dětství.
Jmenuju se Leo Gordon Little stejně jako táta a děda.
Spáchal jsem vraždu.
Následně
mě odsoudili k smrti.
OD ZNOVUZAVEDENÍ TRESTU SMRTI V USA V ROCE 1976
BYLO ZA VRAŽDU K SMRTI ODSOUZENO PŘES 8 000 LIDÍ
TOTO JE PŘÍBĚH ODSOUZENCE NA SMRT # 01306427
Když se dívám nějakých 20 let zpátky,
což děláte, když se ve vězení připravujete na smrt,
vzpomínáte a uvažujete
a přemýšlíte, co se pokazilo.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Tento příběh se skutečně stal.
Takhle to začalo.
Šlo mi o vzpouru. Chtěl jsem vyvolat chaos.
Díval jsem se na něj. Uvidíme, kdo koho zabije!
Rozhodla jsem se sama.
Zabila jsem ho.
Je to něco, co jsem nikdy udělat nechtěl.
Kéž bych to neudělal.
Věděl jsem, že z toho auta vystoupím a ty dva zabiju.
Klečel přede mnou. Vzpomínám si jen, jak jsem zmáčkl spoušť.
Oba jsem je zabil.
Ubodal jsem je.
JÁ JSEM VRAH
OBYČEJNÝ KLUK
Pamatuju si, že jsem sledovala večerní zprávy.
Informovali v nich o vraždě, ke které právě došlo.
a zmínili se o Leu Littleovi.
Pamatuju si, že mi spadla brada.
Říkala jsem si: „Ne, Leo ne!“
Byl to můj student.
Ničím nevybočoval z řady. Byl to tichý kluk.
Nebyl ani nezvladatelný,
ani zvlášť milý. Byl to průměrný student.
Když nastoupíte na velkou střední školu, můžete se ztratit.
A když tak o tom uvažuju, právě to se stalo Leovi.
Byl to ztracený mladý kluk.
ODDĚLENÍ DARRINGTON HOUSTON, TEXAS
Kolem krku?
23. LEDNA 1998 LEO LITTLE ZASTŘELIL CHRISTOPHERA CHAVEZE
Kolem ucha, nebo dozadu?
To je ono.
V SOUČASNÉ DOBĚ PŮSOBÍ JAKO PASTOR
V pořádku?
Narodil jsem se v San Antoniu v Texasu.
14. července 1980.
Můj otec byl klidný, ale tvrdý chlap.
Když mi bylo devět nebo deset let,
byl táta v domácnosti
a vychovával nás spolu s matkou.
Pak se rozešli
a oficiálně se rozvedli.
Otcův odchod vyvolal hmatatelný pocit prázdnoty.
Jako dospělý si uvědomuju, že mi tenkrát chyběla disciplína.
Když se dítě dostane do puberty,
nastanou mu krušné časy.
Procházel jsem si tím sám, bez jakéhokoli vedení.
Míval jsem ve škole problémy.
Vždycky jsem byl ten menší,
byl jsem skrček, všichni si na mě dovolovali.
ale nebyl jsem typ člověka, který se snadno vzdává.
A tak jsem se bránil.
Několikrát jsem se porval.
Postavil jsem se jim.
Začal jsem chodit za školu.
A co děláte, když celý den nejste ve škole?
Dostanete se do maléru.
Většinou to byly drobné krádeže
nebo vniknutí na cizí pozemek.
A samozřejmě drogy.
Od 13 do 17 jsem měl své místo,
ale ve špatné společnosti.
Potloukal jsem se s klukama po ulicích.
Kouřil jsem marihuanu a poflakoval se,
místo abych byl ve škole.
Zajímal jsem se o gangsterský hip hop.
Učaroval mi svojí agresivitou,
kterou jsem tenkrát tak nějak cítil,
zvlášť v těch temnějších obdobích.
Poslali mě k otci, který žil jižně od San Antonia.
Přihlásil mě do místní školy
a stalo se to samé.
Rob byl z oblasti, kde jsem žil s matkou,
ze severozápadu San Antonia.
Hned jsme si sedli.
Ještě s jedním kamarádem mě vzali do gangu.
Byl součástí toho, čemu se říká Crips.
Nebyla to opravdu velká skupina.
Spíš si na gang hráli.
Nijak na to nevzpomínám,
jen když se o tom někdo zmíní jako o mé minulosti.
Byl jsem šťastný, že patřím mezi ně.
Takové věci budí v teenagerech pýchu.
Chcete si udělat jméno, chcete, aby se vás báli.
Zkoušel jsem dost tvrdé drogy,
a tak jsem potřeboval peníze.
Rozhodl jsem se, že půjdu
a někoho oloupím.
Bylo mi 17.
José Zavala byl můj kamarád.
Spolu jsme byli pány ulice.
Šli jsme do toho spolu.
Tu noc jsme jsme projížděli severní částí San Antonia
a hledali někoho, koho oloupíme.
José musel na záchod, zastavili jsme před restaurací U Maggie.
On šel dovnitř a já čekal venku v autě,
Všiml jsem si chlápka v obleku, jak jde k autu,
něco tam dává a zavírá dveře.
Auto nezamkl.
Tak jsem
sebral odvahu, popadl pistoli
a nechal Josému vzkaz, aby to auto sledoval.
Zdálo se mi nejlepší sednout si na zadní sedadlo a čekat,
až vyjde ven.
José vyšel ven, nastoupil do mýho auta
a já předpokládal, že si přečetl vzkaz a ví, co dělat.
Za pár minut přišel Christopher a nastoupil do auta.
Překvapil jsem ho ze zadního sedadla.
Chtěl jsem ho vzít k bankomatu,
ale neměl správný účet.
Chvíli jsme jen tak jeli
a on pak řekl:
„Jestli ti jde o prachy, na zadním sedadle je taška.“
V tašce jsem našel bankovky,
tak 300 nebo 400 dolarů.
V tu chvíli
jsem myslel, že tím to končí.
Zbývalo jen vzít ho na dlouhý úsek dálnice.
Chtěl jsem mu říct, aby šel pěšky, auto bych nechal sjet ze silnice
a nastoupil do svýho auta. Byla by to jen loupež.
Ukázalo se, že mu dochází benzín.
Zastavili jsme na benzínce.
Připadalo mi to logický.
Jeli jsme o něco dál, než jsem měl v plánu.
Řekl jsem mu, aby zastavil u krajnice.
Bylo to uprostřed ledna. Na texaskou zimu bylo dost chladno.
Pamatuju si, jak jsem ve tmě vystoupil na silnici,
nouzová světla blikala a mě ovanul studený vzduch.
Nevím, co se stalo. Opravdu nevím.
Pořád si to přehrávám v hlavě.
Můj obličej neviděl. Na to jsem si dal pozor.
Klidně jsem ho tam
mohl nechat a skočit do auta. Došel by do města pěšky.
Z nějakého důvodu, který existoval v mé hlavě...
ve zlomku vteřiny, kdy jsem zvedl zbraň...
Jak tam přede mnou klečel,
pamatuju si jen, že jsem stiskl spoušť.
Pamatuju, že José říkal: „Co to děláš?“
Kolem projelo auto.
A my se tvářili, jako by nic.
Nakonec jsem pomohl Josému
odtáhnout Christopherovo tělo na druhou stranu silnice.
O DVA DNY POZDĚJI BYL LEO LITTLE ZATČEN
POTÉ, CO HO JEHO ZNÁMÝ UDAL NA POLICII
5. BŘEZNA 1999 BYL ZA HRDELNÍ ZLOČIN VRAŽDY ODSOUZEN K SMRTI
Celou tu dobu, co jsem zavřený,
celých 21 let,
nemine den, kdy bych nepřemýšlel
o tom, co jsem udělal a komu.
Nevím, jak na tom Chavezovi jsou,
jaká je v tuhle chvíli jejich životní perspektiva.
Smířil jsem se se svým Bohem.
A teď bych se rád smířil s lidmi, kterým jsem ublížil nejvíc.
To by bylo...
Myslím, že by to bylo krásné.
Kruh by se možná uzavřel.
Myslím, že je načase.
Rád hraju 18 jamek.
Je to úleva od stresu.
Cítíte vzduch, vítr, trochu si zacvičíte.
Zbavíte se nastřádaného napětí,
mlátíte do míčku, a pak jdete domů.
A nenesete si s sebou domů všechno, co se stalo během vyšetřování.
Jmenuju se Thomas Matjeka.
Všichni mi říkají Butch.
Už 41 let jsem policistou.
Sedmnáct let jsem strávil vyšetřováním vražd
pokusů o vraždu v San Antoniu.
Navzdory všemu, co jsem viděl, mě nejspíš právě tenhle případ
ovlivnil víc než všechny ostatní.
Určitou dobu měl vliv na mě, na moji rodinu,
i na moje pracovní vztahy.
Zřejmě proto, jak nesmyslná tahle vražda byla.
Nemusela se stát.
Ale stala se a vyšetřoval jsem ji dlouhých šest měsíců.
KANCELÁŘ ŠERIFA OKRESU KENDALL
PORUČÍK BUCH MATJEKA
Při vyšetřování děláme mimo jiné to,
že důkladně zkoumáme zázemí oběti,
zvlášť když se nemáme čeho chytit.
Christopher byl velmi výjimečný mladý muž
a měl zvláštní rodinu.
Byl nejspíš ta nevinnější dospělá oběť všech vražd, které jsem kdy vyšetřoval.
Prošel jsem jeho byt, zkoumal jsem jeho život.
Prošel jsem každý kus papíru, všechno, čeho se u sebe doma dotkl,
hledal jsem něco, co by mi napovědělo, proč se to stalo,
a nenašel jsem vůbec nic.
CHRISTOPHER CHAVEZ PŮSOBIL JAKO MINISTRANT
V MÍSTNÍM SPOLEČENSTVÍ SVĚDKŮ JEHOVOVÝCH
PENÍZE, KTERÉ MU LEO LITTLE UKRADL,
BYLY SBÍRKA Z DENNÍ BOHOSLUŽBY
Co mi opravdu nedalo spát, bylo místo, kde našli Christopherovo tělo.
Na místě jsme našli dvě nábojnice.
Očividně ho střelili do týla.
Také jsme našli stopy toho, kudy jeho tělo táhli
ze silnice tam, kde ho nakonec našli.
Ležel tam celý den,
byl naživu a trpěl, protože ho postřelili.
Byla tam plocha očištěná od špíny,
jako když děláte ve sněhu andělíčka.
Christopher tam ležel a smýkal nohou sem a tam.
Lidi si myslí, že se snažil vstát,
ale já to dělám doma v posteli, když mi je zle a mám bolesti.
Hýbám nohou, abych přestal myslet na bolest.
To podle mě dělal Christopher.
Stopy svědčily o tom, že tam ležel v bolestech,
dokud ho nenašli. Ta myšlenka mě drásala.
KDYŽ CHRISTOPHERA CHAVEZE NAŠLI,
VRTULNÍK HO PŘEPRAVIL DO NEMOCNICE V ŘÁDU MINUT.
O DVA DNY POZDĚJI ZEMŘEL
První den či dva, kdy probíhalo vyšetřování,
jsme byli sklíčení, protože jsme nic neměli.
Pak jsme zjistili totožnost podezřelého
a věci do sebe zapadly.
Leo nás trochu překvapil, když jsme za ním přišli.
Nečekal jsem, že v takovém případu bude figurovat někdo tak mladý.
Zatkli jsme ho a řekli, co na něj máme.
„Mám svědka, kterému jste přiznal, že jste střelil Christophera Chaveze,
a že jste nastoupil do jeho auta.“ Řekl jsem všechno, co jsem na něj měl.
A že nemá cenu zapírat.
„Při loupeži jste zabil člověka.
To je v Texasu hrdelní zločin a čeká vás trest smrti.“
Bylo mu 17 a tehdy se trest smrti vztahoval i na 17leté.
Nerozhodilo ho to.
Řekl: „Povím vám všechno, co jsem udělal.“
Leo nám nikdy nenaznačil, proč se to stalo.
Jistě, chtěl spáchat loupež, hledali peníze na drogy,
to byl hlavní motiv.
Proč se ale rozhodl zmáčknout spoušť a Chrise zastřelit,
nikdy nevysvětlil.
LEO LITTLE ZASTŘELIL CHAVEZE NA OKRESNÍ SILNICI
45 KILOMETRŮ JIHOVÝCHODNĚ OD SAN ANTONIA
JEN PÁR KILOMETRŮ OD LA VERNIE,
KDE LITTLE ŽIL S OTCEM, KDYŽ MU BYLO 16
Leo šel v každém směru do extrému
Byl to typ, co otevírá ženám dveře,
ale zároveň
dokázal dát někomu pěstí tomu, kdo vás rozbrečel.
S Leem jsem se seznámila na střední.
Jezdil do našeho přívěsu na venkově
a hráli jsme videohry.
Všichni jsme měli své osobní problémy.
A tak jsme se
spolu sjížděli a zapomínali na ně.
Zdálo se, že stojí o pozornost nejen od holek, ale i od kluků.
Víte, chtěl respekt.
Oblékal se jako městský gangster.
Zlaté šperky, náušnice, kalhoty s puky.
Byl to samozvaný člen Cripova gangu.
Dokonce měl přezdívku, říkalo se mu Bláznivej Lil.
Znala jsem Lea sotva rok, než spáchal ten zločin.
Uviděli jsme světla na příjezdové cestě.
Leo vešel dovnitř a s sebou měl kámoše.
Jeden z našich kamarádů se zeptal, kde vzali to auto.
A on začal vyprávět, co se stalo.
Nejdřív jsme mu nevěřili.
Myslela jsem, že lže.
Ale jeho kámoš měl na kalhotách krev,
trochu jsem se bála, že třeba něco provede.
Měli jsme společnou kamarádku, která bydlela u mě,
a ta anonymně zavolala na policii
a nahlásila, že spáchal zločin.
Nikdy bych to nečekala. Nikdy.
Myslela jsem, že prostě prochází určitou fází jako my všichni.
Jenže zašel moc daleko.
V ROCE 2005 NEJVYŠŠÍ SOUD USA ZAKÁZAL POPRAVY PACHATELŮ,
KTEŘÍ ZLOČIN SPÁCHALI JAKO NEZLETILÍ
LEO LITTLEOVI SNÍŽILI TREST NA DOŽIVOTÍ
STEJNĚ JAKO JEHO KOMPLICOVI JOSÉ ZAVALOVI
ODDĚLENÍ ALLRED WICHITA FALLS, TEXAS
Leo toho moc nenamluví. Jen se dívá.
Dělá to odjakživa.
To vám napoví všechno.
Tichý lidi musíte pozorovat.
Jmenuju se José Zavala.
Odsoudili mě za vraždu na doživotí.
Vyrostl jsem tam,
co by lidi odjinud nazvali drsnou čtvrtí.
Bylo to tam dost zpustlý.
Co taky můžete čekat od slumu?
Dělal jsem blbosti, kradl auta a vykrádal domy,
protože nebylo co jiného dělat.
Potloukal jsem se po ulicích.
Hrůza.
Leo Little byl kámoš mýho kámoše.
Všichni jsme se sjížděli.
Hulili jsme trávu a poslouchali hudbu.
Všichni jsme na tom byli stejně,
bylo logický, že jsme si rozuměli.
Leova čtvrť byla spořádaná.
Chápete?
Lidi tam venčili psy,
trávníky byly posekaný.
Lidi měli před domem znak Sousedský hlídky.
Taková čtvrť to byla.
Tak jsem to vnímal.
Musíte tam být zticha, protože jinak sousedi volají poldy. Nesmíte dělat rámus.
Nevěděl jsem, že je v gangu.
Dozvěděl jsem se to během procesu. On že je v gangu? Nepřipadal mi jako...
Já mezi takovýma lidma vyrostl.
On mi jako člen gangu nepřipadal.
Psaní rapových písní a tak?
Kámo, to fakt děláš? Píšeš rapový písničky?
Asi jo.
Nenapadlo mě, že se ten večer něco stane.
Slyšel jsem výstřely a podíval jsem se tam.
Nejdřív ze všeho mě napadlo, že to nevypadá jako ve filmech.
Ve filmu sebou vždycky trhnou. On sebou netrhl.
Pamatuju si, že se mu kouřilo z vlasů.
Vzpomínám si, že udělal krok dozadu, otočil se,
klesl na koleno, zakymácel se,
a pak se hrozně pomalu svezl k zemi.
Fakt pomalu. A to měl prostřelenou hlavu.
Opravdu pomalu.
Povídám: „Hele, musíme se zbavit auta.“ A on: „Jo, ale nejdřív jeď za mnou.“
Tak jsem jel za ním
a dojeli jsme k těm lidem do baráku.
Pamatuju si, že mi nebyli sympatický, protože byli proti černochům.
Mluvili o nich jako o negrech.
S takovejma lidma jsem se nebavil.
Pamatuju si, že jsem uvažoval: „Co tu děláme?“
Měli jsme vypadnout.
Leo se tím chlubil.
„Jo, já toho negra vodpráskl.“
„Leží tam, vole!“
Takovýho jsem ho neznal.
Takovej nikdy nebyl.
Aby se takhle vychloubal? Ne.
Ne.
Ten večer jsem nepočítal s tím, že se to stane.
Čekal jsem, že Leo udělá to samý,
co posledně.
TÝDEN PŘED VRAŽDOU CHRISTOPHERA CHAVEZE
LEO LITTLE A JOSÉ ZAVALA PROVEDLI PRAKTICKY STEJNOU LOUPEŽ
Jmenuju se Malachi Wurpts.
Tenkrát jsem byl v San Antoniu nový.
Probudil jsem se ve dvě ráno
a u nohou postele stál mladík.
Křičel na mě, abych se vzbudil.
Mířil na mě pistolí
a přikázal mi, ať jdu s ním.
Šli jsme chodbou k parkovišti.
Podíval se na mě a řekl:
„Jestli za něco dneska půjdu sedět, za loupež to nebude.“
„Půjdu sedět za vraždu.“
Zaryl mi pistoli do boku a nařídil mi, abych jel.
Když jsme vyjížděli z parkoviště,
všiml jsem si, že nás sleduje auto.
Řekl, že mám jet k bankomatu v jednom obchodě.
A taky: „Jestli si budeš hrát na hrdinu,
zastřelím tě takhle skrz bundu.“
Když jsme se vrátili k autu,
řekl, že musíme udělat ještě něco.
Nařídil mi, abych jel na dálnici u San Antonia.
Zastavili jsme u krajnice
a jeho komplic v druhém autě zastavil před námi.
Řekli mi, ať vystoupím.
Pak zmizeli a už nikdy jsem je neviděl.
Za týden jsem ve zprávách slyšel,
že zabili nějakého mladíka.
Detektivové se o můj příběh silně zajímali.
Přivezli mi do práce fotky
a já okamžitě poznal toho,
který mě unesl.
Ukázalo se, že to je Leo Little.
Myslím na Lea často.
Za ty roky jsem o tom mockrát přemýšlel
a pořád se za něho modlil.
Vím, že jsem se snadno mohl sám dostat do jeho situace,
jako teenager jsem se taky párkrát rozhodl špatně.
Cítím, že mezi námi je pouto.
Doufám, že ví, že mu odpouštím.
Rád bych vám ukázal video, které jsme při vyšetřování
získali na benzínce Diamond Shamrock.
Leo řekl Christophovi, aby zastavil na benzínce Diamond Shamrock,
pro něco k pití.
Vidíte, jak Christopher vchází dveřmi.
Leo jde hned za ním a má ruku v pravé kapse.
Víme, že tam má zbraň.
Všimněte si, že Leo dovolil Christopherovi volně chodit po obchodě.
Šel Leovi pro pití až do zadní části obchodu.
Mezitím Leo mluví s prodavačem.
Christopher postaví na přepážku kolu a Leo zaplatí.
Vidíte, že se Leo otočí a vyjde před Christoferem.
Christopher na něj mohl zezadu zaútočit.
Zeptal jsem se tenkrát jeho otce:
„Proč se Christopher nebránil? Proč nic neřekl?
Proč se tu situaci nesnažil nějak ukončit?“
A pan Chavez mi řekl,
že Christopher byl velmi zbožný
a že náboženství je proti násilí.
Christopher věřil, že když se neuchýlí k násilí,
všechno bude v pořádku.
Na tuhle víru podle mě
nakonec doplatil.
Leo Chrise ani nesleduje.
Podíval se na něj jen jednou:
Když vycházel ze dveří, podíval se trochu úkosem,
aby se ujistil, že tam Christopher pořád je.
Leo si užívá pocit převahy.
Nebyl vystresovaný, nebál se.
Ovládal se a měl to pod kontrolou.
Nevím, co se stalo.
Opravdu nevím.
Pamatuju si jen, že jsem stiskl spoušť.
Kdybych seděl před Christopherovými rodiči,
nenašel bych slova,
která by je mohla ukonejšit.
Mají plné právo být naštvaní.
Ale co Kristus?
Co smíření?
Jako duchovní si myslím,
že existuje naděje, uzdravení.
Když najdou sílu a odvahu
si se mnou nějak promluvit,
bylo by to...
Bylo by to krásné.
Víte...
On tak kecá! Udivuje mě to.
Tenhle kluk ví přesně, co udělal.
Leo Little stiskl spoušť, protože chtěl.
Ne že by to nevěděl
nebo že by měl v hlavě nějakou záhadu
nebo že ho něco přemohlo nebo že zapomněl.
To je všechno...
Leo Little chtěl spáchat vraždu.
Víte, já vyrostl v Letniční církvi.
Před mnoha lety, než jsem nastoupil k policii,
jsem byl kazatel.
Věřím ve spásu a věřím v Ježíše Krista.
Věřím v celé poselství evangelia
a řadu let jsem ho hlásal.
Ale když toho člověka posloucháte,
nemá ponětí, o čem mluví,
protože nikde nezmínil slovo „odpuštění“.
On říká:
„Je načase, abychom se sešli a dosáhli naděje a smíření.“
Scházet se kvůli tomu
není jejich povinnost.
Jeho povinností je požádat o odpuštění.
Má žádat Chavezovy, Christophera a Boha.
Neudělal to ani jednou.
Teď se snaží dosáhnout podmínečného propuštění.
O to mu jde.
Celá ta jeho vnitřní proměna má zištné důvody.
Nemyslí na nikoho jiného a ničeho nelituje.
V hlavě se mu neodehrává nic, uvažuje jen o tom,
že se musí změnit, aby se dostal z vězení
při první příležitosti.
To se tu podle mě děje.
LEO LITTLE MŮŽE POŽÁDAT O PODMÍNEČNÉ PROPUŠTĚNÍ V ROCE 2038
JOSÉ ZAVALA TAKÉ
Jo, slyšel jsem, že Leo je duchovní,
vysvěcenej kněz nebo něco takovýho.
To je pro něj fajn.
Ale mám pocit, že člověk musí převzít zodpovědnost,
vzít si to na triko.
Nebudu se utíkat k Bohu, protože to mý duši dělá dobře.
Jako že: „Když budu hodnej, pustíte mě.“
To ze mě dobrýho člověka neudělá.
Udělá to ze mě člověka, kterej udělá pro kohokoliv cokoliv.
Kdybych to udělal já,
lhal bych, v duchovním smyslu.
To neudělám.
Leo byl ještě kluk.
To nevíte, proč děláte to, co děláte.
Nejspíš se chcete chovat jako gangster.
Ale nevíte, proč to děláte.
Nebo jo. Kdo ví? Já nikomu do hlavy nevidím.
Jen vím, že tohle neudělám.
PO POVINNÉM 90-DENNÍM MEZIDOBÍ TEXASKÝ ÚŘAD PRO VÝKON TRESTU
POVOLIL DRUHÝ ROZHOVOR S LEO LITTLEM
Leo Little stiskl spoušť, protože chtěl.
Ne protože ho něco přemohlo
nebo že zapomněl. To všechno je...
Leo Little chtěl spáchat vraždu a spáchal ji.
Kdybych chtěl vidět umírat člověka,
tak bych to klidně řekl.
Neměl bych s tím problém.
Vím, že lidi po takových věcech touží.
Já si prostě nepamatuju,
co jsem před 21 lety jako teenager cítil.
A vím, že to zní hloupě a naivně.
Ale když jsem vystoupil z auta a Christopher si klekl,
nevím, co to do mě vjelo.
Přísahám.
Nechci se nijak vykrucovat.
Když jsem to udělal, byl jsem plný zla.
Byla to chyba.
Nesu za to vinu.
Kdybych slyšel, že to udělal někdo jiný, taky bych ho za to soudil.
Při tom prvním rozhovoru...
víte, vždycky litujete toho, co jste řekli i neřekli.
Vím, že z občanského hlediska nejsem dobrý člověk.
Nosím ten kříž na zádech a chápu to.
Já jen chci...
dát do pořádku to, co jsem napáchal.
Teď se snaží jen o to,
aby dostal podmínku.
On říká:
„Je načase, abychom se sešli a dosáhli naděje a smíření.“
Je jeho povinnost požádat o odpuštění
Chavezovy
a on to ani jednou neudělal.
Já toužím po tom, aby mi Chavezovi odpustili.
O tom není pochyb.
Jestli jsem to minule neřekl,
jestli jsem se přeřekl nebo nechal unést emocemi,
byla to chyba.
Pokud jde o moji podmínku,
část mě si někde hluboko v duchu myslí,
že si zasloužím umřít ve vězení.
Ať tomu ten detektiv věří, nebo ne,
respektuju jeho názor.
Je hrozně nespravedlivé, že Christopher...
že jeho život skončil ve 22 letech.
To chápu. Tomu rozumím.
Ale já pořád žiju.
Můžu jen žít svůj život ve vězení.
Ať to má být do konce života, nebo ne.
Budu žít k Boží slávě, to je jisté.
Unikl jsem trestu smrti, abych se ve vězení stal duchovním
a to je velmi těžké.
Snad se mi podařilo...
ukázat, kdo jsem a co si myslím a v co věřím.
Poté, co jsem udělal tak hroznou, příšernou chybu.
Děkuju, že jste to sledovali.
POŽÁDALI JSME CHAVEZOVY, ABY SE ZAPOJILI DO TOHOTO FILMU
ODMÍTLI S TÍM, ŽE STÁLE NEDOKÁŽOU
MLUVIT O SYNOVĚ VRAŽDĚ VEŘEJNĚ
Překlad titulků: Marta Bartošková