Jeg ble født inn i en middelklasse-familie.
Moren min jobbet i forsikringsbransjen, faren min var bussjåfør.
De tok alltid godt vare på meg.
Jeg ble aldri misbrukt.
Jeg vokste opp...
helt gjennomsnittlig.
Jeg heter Leo Gordon Little, den tredje i rekken med det navnet.
Jeg begikk et drap.
Jeg ble dømt til døden
på grunn av det drapet.
SIDEN GJENINNFØRINGEN AV DØDSSTRAFFEN I USA I 1976
HAR MER ENN 8000 MENNESKER BLITT DØMT TIL DØDEN FOR DRAP
DETTE ER HISTORIEN OM INNSATT #01306427 MED DØDSSTRAFF
Når jeg tenker tilbake omtrent 20 år,
som du gjør når du sitter i fengsel og forbereder deg på å dø,
reflekterer du og mimrer
og du prøver å finne ut hva som gikk feil.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Dette er en sann historie.
Jeg begynte slik.
Jeg ville bare gjøre opprør, jeg ville skape kaos.
Jeg så bort på ham. Vi skal se hvem som dreper hvem, sant?
Jeg foretok et valg.
Jeg tok livet hans.
Det var ikke noe jeg hadde tenkt å gjøre,
noe jeg ønsker jeg ikke hadde gjort.
Jeg visste at jeg ville gå ut av den bilen og drepe de to mennene.
Idet han knelte foran meg, er alt jeg husker at jeg trakk av.
Jeg drepte begge to.
Jeg stakk dem til døde.
EN VANLIG GUTT
Jeg husker at jeg så på kveldsnyhetene
og de viste et drap som hadde funnet sted.
Og de nevnte navnet Leo Little.
CORRINNE SALANDA TIDLIGERE ASSISTERENDE REKTOR
Jeg husker at jeg fikk hakeslepp
og du vet: "Ikke... ikke Leo."
Han var en av elevene mine.
Det var ikke noe spesielt med ham. Han var bare en stille ung gutt.
Ikke en forferdelig unge.
Ikke en veldig bra unge, men en helt gjennomsnittlig elev.
Når du går på en stor videregående skole, er det lett å miste retningen i livet.
Når jeg ser tilbake, var det det som skjedde med Leo.
Han hadde mistet retningen i livet.
DARRINGTON-ENHETEN, HOUSTON, TEXAS
Rundt nakken?
23. JANUAR 1998 SKJØT OG DREPTE LEO LITTLE CHRISTOPHER CHAVEZ
Rundt eller bak?
Ja, der ja.
I DAG ER HAN EN PRAKTISERENDE PREDIKANT
Alt i orden?
Jeg ble født og vokste opp i San Antonio, Texas.
14. juli 1980.
Faren min var en stille, men tøff fyr.
Da jeg var omtrent ni eller ti år gammel,
var faren min fremdeles sammen med oss,
og han oppdro oss sammen med moren min.
Rundt den tiden separerte foreldrene mine seg
og de ble senere formelt skilt.
Min fars fravær fra huset skapte definitivt et merkbart vakuum.
Som en mann, tenker jeg at, jeg manglet disiplin.
Når du kommer opp i tenårene,
er det en tøff tid for en ungdom.
Å gjøre det alene, uten rettledning.
Jeg kom i trøbbel på skolen.
Jeg var alltid den korteste.
Jeg var alltid den minste. Jeg ble alltid ertet,
men jeg var ikke typen som bare ga etter.
Så jeg slåss tilbake,
og havnet stadig i slåsskamper.
Eh... jeg tok vare på meg selv.
Jeg begynte å skulke skolen.
Og hva gjør du når du ikke er på skolen hele dagen?
Du havner i trøbbel.
Det var for det meste små butikktyverier
eller innbrudd.
Den type ting. Og så narkotika, selvfølgelig.
I alderen mellom 13 og 17,
fant jeg en nisje, men det var med mer tvilsomme venner.
Det var med dem på gata.
Vi røkte marihuana og hang sammen
istedenfor å være på skolen.
Jeg ble interessert i gangster hip hop.
Jeg ble imponert og påvirket av den aggressiviteten som...
jeg følte på den tiden,
spesielt i mine mørkere stunder.
Jeg ble sendt til faren min som bodde sør for San Antonio.
Han fikk meg inn på en lokal landsens skole
og det var tilfeldigvis slik at
Rob som var fra samme område som jeg hadde bodd i med moren min
i nord-vestre del av San Antonio, han var fra samme sted.
Så vi ble raskt venner.
Rob og en annen venn lot meg bli med i gjengen deres.
Han var del av det som het Crips.
Denne delen av Crips var ikke en stor gjeng.
Eh... Det var stort sett wannabees.
Jeg tenker ikke mye på det
med mindre noen tar det opp som en del av historien min.
Jeg var glad for å være en del av det, for som tenåring
skryter du av slike ting.
Du vil skape deg et navn, du vil bli fryktet, på en måte.
Jeg prøvde harde stoffer.
Så jeg trengte mer penger.
Så jeg bestemte meg for å dra ut og...
rane en eller annen for penger.
Jeg var 17 år gammel den gangen.
Jose Zavala var vennen min.
Vi var sammen i gatene.
Han ble medskyldig i ugjerningen.
Den natten kjørte vi rundt nord for San Antonio
og så etter noen å rane.
Jose måtte på do, så vi stoppet på en Maggie-restaurant.
Han gikk inn, og mens jeg ventet utenfor i bilen min
så jeg en velstelt mann i fin dress komme ut til bilen sin,
putte noe i bilen sin og lukke døren.
Han låste ikke døren sin.
Og så,
tok jeg mot til meg og tok pistolen min
og la igjen en lapp til Jose om å følge etter den bilen.
Jeg tenkte det var lurt å sette meg i baksetet på bilen hans
og vente på at han skulle komme ut.
Jose kom ut,
satte seg i bilen min,
og jeg antok at han leste lappen og forstod planen.
Noen minutter senere kom Christopher ut og satte seg i bilen sin.
Og jeg overrasket ham fra baksetet.
Planen min var å ta ham med til en minibank.
Men han hadde ikke en kort-konto,
så vi kjørte rundt litt.
Til han sa til meg:
"Er du ute etter penger,
er det en pose i baksetet."
Og i posen fant jeg noen sedler
som kunne være omtrent 300 eller 400 dollar.
Så da...
tenkte jeg at det var over.
Eh...
Alt jeg trengte å gjøre var å ta ham med til en motorvei,
og be ham om å gå og så etterlate bilen hans et par kilometer unna
og komme meg inn i bilen min og komme unna med bare ranet.
Det viste seg at han var nesten tom for bensin,
så vi stoppet på en bensinstasjon.
Jeg tenkte det var sunn fornuft.
Vi kjørte litt lenger enn... enn det jeg hadde tenkt.
Så jeg ba ham kjøre inn til siden og stoppe bilen.
Det var midt i januar.
Ganske kaldt for en vinter i Texas.
Jeg husker at jeg gikk ut av bilen ved den mørke landeveien
med nødlysene blinkende og den kalde luften i ansiktet mitt.
Jeg vet ikke hva som skjedde. Helt ærlig.
Eh...
Jeg har tenkt på det så mange ganger.
Han så aldri ansiktet mitt. Jeg sørget for det.
Og det var en veldig enkel ting å gjøre,
bare etterlate ham, ta bilen hans, og la ham gå tilbake til byen i live.
Men av en eller annen grunn i hodet mitt...
et øyeblikk hvor jeg hevet... pistolen.
Og idet han knelte foran meg...
er alt jeg husker at jeg dro i avtrekkeren.
Jeg husker at Jose sa: "Hva er det du gjør?"
Jeg husker en bil som kjørte forbi.
Og at vi latet som ingenting.
Etterhvert hjalp jeg Jose...
med å dra Christophers kropp til den andre siden av veien.
LEO LITTLE BLE ARRESTERT TO DAGER SENERE
ETTER AT EN BEKJENT GA NAVNET HANS TIL POLITIET
5. MARS 1999 BLE HAN DØMT TIL DØDEN FOR OVERLAGT DRAP
Hele tiden mens jeg har sittet inne,
disse 21 årene,
har det ikke gått en dag uten at jeg har tenkt på
hva jeg gjorde og hvem jeg gjorde det mot.
Jeg vet ikke hva Chavez-familien ser,
hva slags perspektiv de har på dette punktet i livene deres.
Eh...
Jeg har forsonet meg med Guden min.
Og nå vil jeg forsones med de menneskene jeg har såret mest.
Jeg syns det ville vært en...
Det ville vært en vakker ting å se.
Kanskje full sirkel.
Jeg tror... Jeg tror tiden er inne.
Jeg elsker å spille golf. 18 hull.
Det tar av stresset for meg.
Du kan føle luften, vinden, får litt mosjon.
Bli kvitt spenningene du har bygd opp,
ta det ut på ballen og så dra hjem.
Og ikke ta med hjem ting som har skjedd under en etterforskning.
Jeg heter Thomas Matjeka.
Alle kaller meg Butch.
Jeg har vært i politiet i 41 år nå.
Jeg har brukt nesten 17 år på drapsetterforskninger,
drapsforsøk og overlagte drap, i San Antonio.
På tross av alt jeg har sett, er dette antagelig den saken
som har påvirket meg mer enn noen annen.
Den påvirket meg, familien min,
og forholdet mitt til folk på jobben i en periode.
Jeg tror det er på grunn av hvor meningsløst dette drapet var.
Det hadde ikke trengt å skje.
Men det gjorde det, og det slet på meg i omtrent seks måneder.
KENDALL COUNTY SHERIFF-KONTOR
LØYTNANT BUTCH MATJEKA
En av de tingene vi gjør under etterforskninger
er at vi ser grundig på bakgrunnen til offeret,
spesielt når vi ikke har noen gode spor.
Og Christopher var en veldig, veldig spesiell ung mann
med en veldig spesiell familie.
Han var antageligvis det mest uskyldige voksne offeret
jeg noensinne har hatt i en drapsetterforskning.
Jeg gikk gjennom leiligheten hans, og hele livet hans.
Jeg gikk gjennom alle papirer, alt i leiligheten hans,
og så etter noe som kunne forklare hvorfor dette hadde skjedd,
og jeg fant absolutt ingenting.
CHRISTOPHER CHAVEZ VAR EN MENIGHETSTJENER
I EN LOKAL MENIGHET AV JEHOVAS VITNER
PENGENE LEO LITTLE STJAL FRA HAM
VAR PENGENE FRA BIDRAGSBØSSEN DEN DAGEN
En av de tingene som plaget meg var stedet Christophers lik ble funnet.
Vi fant to patroner på åstedet.
Han hadde tydeligvis blitt skutt i bakhodet.
Vi fant også merker som viste at han hadde blitt dratt
fra veien, til stedet han ble funnet.
Han lå der en dag,
i live og i smerter fordi han hadde blitt skutt.
Det var et område med jord som hadde blitt jevnet ut.
Litt som når du lager en snøengel, og du beveger deg i snøen.
Christopher lå der og benene hans hadde bevegd seg fram og tilbake,
og folk antar at han prøvde å komme seg opp, men for meg,
jeg gjør det når jeg er hjemme i sengen, når jeg er syk og har smerter,
jeg beveger benene for å få tankene bort fra smerten.
Og jeg tror at Christopher gjorde det,
og merkene indikerte at han lå der i smerter
til han ble funnet, og det var ekstra hardt for meg.
NOEN MINUTTER ETTER AT HAN BLE FUNNET
BLE CHRISTOPHER CHAVEZ FLØYET TIL SYKEHUS I HELIKOPTER
HAN DØDE TO DAGER SENERE
De første par dagene av etterforskningen
var vi ganske deprimert, for vi hadde ikke noen spor.
Så fikk vi navnet på den mistenkte
og da løste saken seg.
Leo overrasket oss da vi først snakket med ham.
Jeg forventet ikke å finne
en som var så ung involvert i en slik sak.
Da vi tok ham inn til avhør, fortalte vi ham hva vi hadde.
"Jeg har et vitne som sier at du har innrømmet å ha skutt Christopher Chavez.
"Og vitnet sier du var i bilen hans."
Jeg sa alt som det var og sa til ham:
"Du er fanget, og det er ingen grunn til å benekte det.
"Du drepte noen under et ran.
"Det er et alvorlig lovbrudd i Texas og du risikerer dødsstraff."
Han var 17 år gammel den gangen, og dødsstraff gjaldt fra 17 år og oppover.
Han reagerte ikke engang.
Bare: "Ok, la oss snakke om det. Jeg skal fortelle deg alt jeg gjorde."
Leo sa aldri noe om hvorfor dette skjedde.
Han ville rane noen fordi de trengte penger til narkotika,
og det var hele motivet.
Men hvorfor han bestemte seg for å skyte Chris,
det sa han aldri noe om.
LEO LITTLE SKJØT CHAVEZ LANGS EN LANDEVEI,
OMTRENT 48 KM SØR-ØST FOR SAN ANTONIO
MINDRE ENN 16 KM UNNA LIGGER LA VERNIA,
DER LITTLE BODDE SAMMEN MED FAREN DA HAN VAR 16
Leo var ekstrem på alle måter.
Han var typen som ville åpne døren for deg.
Men samtidig,
kunne han slå noen i ansiktet
om de fikk deg til å gråte og han likte deg.
Jeg møtte Leo på videregående.
Han pleide å komme til husvognen vår ute på landet
for å spille tv-spill.
Vi gikk gjennom våre egne personlige faser.
Så vi hadde en slags felles plattform
i det at vi ble høye og glemte alt.
Han ville ikke bare ha oppmerksomhet fra jentene, men også guttene.
Han ville ha respekt.
Han kledde seg som en gangster fra byen. Det gjorde han.
Gullsmykker, øreringer, press i buksene.
Han var et selverklært Crip-gjengmedlem.
Han hadde til og med et kallenavn, vi kalte ham Lil Crazy.
Jeg kjente Leo mindre enn et år før han begikk ugjerningen sin.
Vi så lys komme opp i oppkjørselen.
Han kom inn i huset sammen med en venn.
En av vennene spurte ham: "Hvor har du fått tak i den bilen?"
Og da begynte han å fortelle hva som hadde skjedd.
Først trodde jeg ham ikke.
Jeg trodde han løy.
Men vennen hans hadde blod på buksene sine,
så jeg ble skremt, og tenkte at han kanskje hadde gjort noe.
Vi hadde en felles venn som bodde hos meg
og hun ringte anonymt til politiet
og fortalte dem hva han hadde gjort.
Jeg så ikke det komme. Aldri.
Jeg trodde bare han gikk gjennom en fase
som oss andre, sant?
Han gikk bare for langt.
I 2005 FORBØD USAS HØYESTERETT HENRETTELSE AV KRIMINELLE
SOM VAR UNGDOMMER DA DE BEGIKK UGJERNINGEN SIN
LEO LITTLE SIN STRAFF BLE REDUSERT TIL LIVSTID I FENGSEL
SLIK SOM HANS MEDSKYLDIGE JOSE ZAVALA
ALLRED-ENHETEN, WICHITA FALLS, TEXAS
Leo sier ikke mye. Han bare ser på.
Det er alt han noensinne gjorde.
Og det sier alt.
Du må passe deg for folk som er stille.
Jeg heter Jose Zavala.
Jeg ble dømt for forsettlig drap og gitt livstid i fengsel.
Jeg vokste opp i det som ble betraktet, fra et utvendig perspektiv,
et gjeng-relatert og tøft nabolag.
Det var ganske nedslitt.
Hva forventer du fra slummen, egentlig?
Jeg gjorde dumme ting, som å stjele biler og bryte meg inn i hus,
fordi det ikke var noe annet å drive med.
Jeg var ute i gatene.
Ganske ille.
Leo Little var en venn av en venn.
Vi pleide å ruse oss sammen.
Vi røkte gress sammen og satt og hørte på musikk,
og ja, vi hadde en felles plattform, vi hadde en felles plattform,
så vi passet sammen naturlig.
Nabolaget hans var... det var bildeskjønt.
Skjønner du?
Folk som luftet hundene sine.
Bra gressplener.
Et skilt fra nabolagets vaktselskap i hagen.
Ja, den type nabolag.
Jeg tenkte bare slik på det.
Vi måtte være stille, ellers ville naboene ringe politiet.
De ringer politiet. Vær stille.
Jeg visste ikke at han var i en gjeng.
Da jeg fant ut av det under rettssaken, så bare...
Er du i en gjeng? Du ser ikke ut som...
Jeg vokste opp med gjengmedlemmer.
Han virket ikke som et gjengmedlem.
Skriver rap-sanger og greier?
Kom igjen, er det det du driver med, skriver rap-sanger?
Antar det.
Jeg trodde ikke noe kom til å skje den natten.
Jeg hørte skuddene, og så opp selvfølgelig.
Det første jeg tenkte var: "Dette er ikke som på film."
På film rister og skjelver de. Han gjorde ikke det.
Jeg husker røyken fra håret.
Jeg husker at han gikk bakover, svingte rundt,
gikk ned på kne, bøyde seg,
og så falle over, veldig sakte.
Veldig sakte. Rett etter at du har blitt skutt i hodet.
Veldig sakte.
Jeg bare: "Vi må bli kvitt denne bilen."
Han bare: "Ok. Men følg etter meg først."
Så jeg endte opp med å følge etter ham,
og endte opp i huset til de folkene.
Jeg husker at jeg ikke likte dem, for de lot som de var svarte.
"Nigger ditt, nigger datt."
Jeg hang ikke med den typen folk.
Jeg husker den følelsen. "Hva er det her? Hvorfor er vi her?
Vi må dra."
Leo sa... han skrøt av det.
"Jeg skjøt den niggeren, jeg drepte ham, jeg gjorde det."
"Han er der ute nå." Å, ja!
Det var en Leo jeg ikke kjente.
Han hadde aldri vært slik.
Snakke slik og skryte? Nei.
Nei.
Jeg trodde ikke noe slikt skulle skje den kvelden.
Jeg antok at Leo skulle gjøre det samme
vi gjorde den forrige gangen.
EN UKE FØR DRAPET PÅ CHRISTOPHER CHAVEZ
UTFØRTE LEO LITTLE OG JOSE ZAVALA ET NESTEN IDENTISK RAN
Jeg heter Malachi Wurpts.
Jeg hadde akkurat flyttet til San Antonio.
Klokken to om natten våkner jeg
av at en ung mann står ved sengeenden min
og roper til meg og ber meg våkne.
Han pekte en pistol mot meg,
og ba meg bli med ham.
Idet vi går ned korridoren mot parkeringsplassen,
så han på meg og sa:
"Om jeg blir tatt for noe i natt, er det ikke for ran."
"Jeg blir tatt for drap."
Han stakk pistolen i siden på meg og ba meg om å kjøre.
Idet vi kjørte ut av parkeringsplassen
la jeg merke til at en bil fulgte etter oss.
Han ba meg kjøre til en minibank ved en dagligvarebutikk.
Og så sa han: "Om du prøver å være en helt,
"så skyter jeg deg. Jeg kan skyte deg gjennom jakken min, slik."
Da vi kom tilbake til bilen,
sa han bare: "Vi må gjøre en ting til."
Han ba meg kjøre til denne motorveien utenfor San Antonio.
Så stoppet vi ved siden av veien
og hans medsammensvorne parkerte foran oss.
De ba meg om å gå ut av bilen.
Så dro de, og det var det siste jeg så til dem.
Omtrent en uke senere så jeg på nyhetene
og hørte rapporten om at en ung mann hadde blitt drept.
Detektivene var virkelig interesserte i historien.
De kom faktisk dit jeg jobbet og hadde med bilder av mistenkte.
Jeg gjenkjente umiddelbart
han som hadde bortført meg
og det viste seg at det var Leo Little.
Jeg tenker mye på Leo.
Jeg har tenkt på det mange ganger opp gjennom årene,
og jeg har faktisk bedt for ham mange ganger.
Jeg vet hvor enkelt jeg kunne ha vært i hans situasjon
fordi jeg gjorde mange dumme valg da jeg var tenåring.
Jeg føler en slags forbindelse med ham
og jeg håper at han vet at jeg tilgir ham.
Nå vil jeg vise deg en video vi fikk tak i under etterforskningen,
som er fra bensinstasjonen i Diamond Shamrock.
Leo ba Christopher om å stoppe ved Diamon Shamrock
for å få tak i noe å drikke.
Du ser Christopher gå gjennom døren her.
Leo er rett bak Christopher og han har hånden i den høyre lommen.
Vi vet at det er der pistolen er.
Legg merke til at Leo lar Christopher vandre fritt rundt i butikken.
Han har gått bak i butikken for å hente noe å drikke til Leo.
I mellomtiden snakker Leo med betjeningen i kassen.
Christopher setter Colaen på disken og Leo betaler for den.
Du så akkurat Leo snu seg og gå ut foran Christopher,
og gir Christopher muligheten til å overraske ham bakfra.
Da jeg snakket med familien, spurte jeg faren:
"Hvorfor slo ikke Christopher fra seg? Hvorfor sa han ikke noe?"
"Hvorfor gjorde han ikke noe for å få en slutt på situasjonen?"
I samtalene med Mr Chavez
sa han til meg at Christopher var en dypt troende person,
religionen deres er ikke-voldelig,
og Christopher var overbevist om at om han var ikke-voldelig,
ville alt gå bra.
Det var overbevisningen hans og den førte, etterhvert,
til at han ble drept, tror jeg.
Leo ser ikke engang etter Chris.
Den eneste gangen han ser på Chris
er når han går ut døren, et lite blikk til siden,
over skulderen, bare for å forsikre seg om at Christopher er der.
Leo liker den makten.
Han var ikke stresset, han var ikke bekymret, ikke redd.
Han hadde full kontroll og dominans.
Jeg vet ikke hva som skjedde.
Jeg vet ærlig talt ikke.
Alt jeg husker er at jeg trakk av.
Om jeg satt foran Christophers mor og far,
ville jeg ikke ha noen ord
som kunne trøste dem.
De har all rett til å være såret.
Men hva med Kristus?
Hva med forsoning?
Som en tjener av Gud, tror jeg at det kan finnes
litt håp, litt helbredelse.
Om de kan finne styrken, og motet
til å komme til meg, til å sette i gang en dialog
tror jeg at det ville være...
Jeg tror det ville vært en vakker ting.
Du vet...
Han er så full av dritt. Det overrasker meg.
Denne unge mannen vet akkurat hva han gjorde.
Leo Little trakk av fordi han ville,
ikke fordi han ikke vet hvorfor,
eller en mystisk idé han hadde i hodet sitt
eller noe som styrte ham, eller noe han glemte.
Det er bare...
Leo Little planla å drepe, og gjorde det.
Jeg vokste opp i en pinsemenighet.
For mange år siden, før jeg begynte i politiet,
var jeg en lisensiert predikant.
Jeg tror på frelse, jeg tror på Jesus Kristus.
Jeg tror på hele evangeliet
og forkynte det i mange år.
Men om du lytter til det den mannen sier,
hører du at han ikke aner hva han snakker om
for ikke noe sted i det han sier nevner han begrepet "tilgivelse".
Han vil bare snakke om:
"Nå er tiden kommet for å komme sammen for håp og forsoning."
Det er ikke deres ansvar
å komme sammen for håp og forsoning.
Det er hans ansvar å be om tilgivelse,
til Chavez-familien, til Christopher, og Guden hans,
og det har han ikke gjort én eneste gang.
Det han gjør nå
er å promotere prøveløslatelsen sin.
Det er alt dette handler om.
Hele historien om forandring er kun til hans egen fordel.
Han tenker ikke på noen andre, det er ingen anger, ikke noe samvittighetsnag.
Det skjer ikke noe i hodet hans nå, unntatt én ting:
"Jeg må forandre meg for å slippe ut av fengsel
"ved første mulighet."
Det er det jeg tror skjer her.
LEO LITTLE VIL KVALIFISERE FOR PRØVELØSLATELSE I 2038
SLIK SOM JOSE ZAVALA
Ja, jeg hørte at Leo er en predikant,
en prest, eller noe slikt.
Det er bra for ham.
Men jeg føler at noen må ta ansvaret,
og eie dette.
Jeg løper ikke bare til Gud og sier: "Det får sjelen min til å føles bra."
Så... du vet: "Om jeg er bra nok, slipper du meg ut."
Det gjør meg ikke til en god person.
Det gjør meg til en person som vil gjøre alt for andre.
Jeg føler at jeg ville lyve,
i åndelig forstand, om jeg gjorde det.
Jeg vil ikke gjøre det.
Leo var en unge.
Du vet ikke hvorfor du gjør det du gjør.
Du tenker kanskje at du er en gangster eller noe.
Du vet ikke hvorfor du gjorde det.
Eller kanskje. Hvem vet? Jeg er ikke i hodet ditt.
Jeg vet at jeg ikke gjør slikt.
ETTER EN PÅKREVD PAUSE PÅ 90 DAGER TILLOT JUSTISDEPARTEMENTET I TEXAS
ET NYTT INTERVJU MED LEO LITTLE
Leo Little trakk av fordi han ville.
Ikke fordi noe styrte ham,
eller at han glemte. Det er bare...
Leo Little planla å drepe og gjorde det.
Om jeg ville se en mann dø,
ville jeg ikke hatt problemer med å si det.
Jeg ville ikke hatt noen problemer.
Jeg vet folk vil vite slike ting.
Men jeg husker helt enkelt ikke
hva jeg følte for 21 år siden, som tenåring.
Og jeg vet det høres idiotisk og dumt ut.
Men da jeg gikk ut av bilen og Christopher gikk ned på kne,
vet jeg ikke hva som skjedde med meg.
Jeg sverger. Jeg sverger på det.
Jeg vil ikke at det skal være noen tvil om det.
Jeg var ond da jeg gjorde det.
Det var feil av meg å gjøre det.
Jeg har skylden for det.
Om jeg hørte det i trede person ville jeg antagelig fordømt meg også.
Etter det første intervjuet,
du vet, du angrer alltid på hva du sier og hva du ikke sier.
Jeg er veldig klar over at for de fleste er jeg ikke en god fyr.
Jeg har en blink på ryggen og jeg skjønner det.
Alt jeg vil...
er å rydde opp i kaoset jeg har forårsaket.
Det han gjør nå
er å promotere prøveløslatelsen sin.
Alt han vil snakke om er:
"Nå er tiden inne for at vi kommer sammen for håp og forsoning."
Det er hans ansvar å be om tilgivelse
til Chavez-familien,
og han har enda ikke gjort det én gang.
Jeg ønsker tilgivelse fra Chavez-familien.
Det er ingen tvil om det.
Om jeg ikke sa det forrige gang,
om jeg sa noe feil eller ble emosjonell under den appellen,
eh... var det min feil.
Når det gjelder prøveløslatelse for meg,
innerst inne, er det en del av meg
som mener at jeg fortjener å dø i fengsel.
Om den gode detektiven føler eller tror det,
respekterer jeg meningen hans. Ja.
Det er så urettferdig at Christopher...
at livet hans endte da han var 22.
Jeg skjønner det. Jeg forstår det.
Men jeg lever fremdeles.
Alt jeg kan gjøre er å leve i fengsel.
Enten det er for resten av livet eller ikke.
Jeg vil leve resten av livet til Guds ære, det er sikkert.
Jeg har gått fra dødsdom til å bli predikant i fengselet,
og det er ikke enkelt.
Forhåpentligvis, har jeg gjort en brukbar jobb i å...
vise hvem jeg er, hva jeg mener og hva jeg tror på.
Etter en så fryktelig, forferdelig feil.
Takk for at du har sett på.
CHAVEZ-FAMILIEN BLE SPURT OM Å VÆRE MED I DENNE FILMEN
MEN DE AVSLO OG SA AT DE FREMDELES IKKE ER I STAND TIL
Å SNAKKE OFFENTLIG OM DRAPET PÅ SØNNEN DERES
Undertekster oversatt av Lars Erik Hauklien