Teď už vím,
že Robbyho měla ráda spousta lidí.
Já ho měla taky ráda, protože byl báječný.
VE SPOJENÝCH STÁTECH ODSOUDÍ KAŽDÝ ROK ZA VRAŽDU PŘES 8 000 LIDÍ.
MÉNĚ NEŽ 10 % Z NICH JSOU ŽENY.
TOHLE JE PŘÍBĚH ODSOUZENÉ # 3018877
Není fér, že tu Robby není.
Bylo mu jen 25
a měl před sebou celý život,
ale rozhodla jsem o tom já.
Zabila jsem ho
a už to nemůžu vrátit zpátky.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Tento příběh se skutečně stal.
Začalo to takhle.
Šlo mi o vzpouru. Chtěl jsem vyvolat chaos.
Otevřel jsem každé dveře. Uvidíme, kdo koho zabije!
Rozhodla jsem o tom já.
Zabila jsem ho.
Tohle jsem nikdy udělat nechtěl.
Kéž bych to neudělal.
Já věděl, že vystoupím z auta a ty dva muže zabiju.
A když přede mnou klečel,
vzpomínám si jen, jak jsem zmáčkl spoušť.
Oba jsem je zabil.
Ubodal jsem je.
V JEJÍCH RUKÁCH
ŽENSKÁ VĚZNICE MONTANA
- No teda. - To nepomáhá.
Je těžký najít tu správnou pozici.
Jo, je to divný.
LINDSAY HAUGENOVÁ V ROCE 2015 ZABILA SVÉHO PŘÍTELE ROBBYHO MASTA
Jmenuju se Lindsay Haugenová.
Jsem z Portlandu v Oregonu.
Ráda jsem chodila do kostela.
Bavilo mě studovat Bibli a zpívat.
Na střední jsem začala být rebelka
a začala jsem dělat věci, které bych dřív odmítala.
Začal jsem kouřit marihuanu a stýkat se s jinými kamarády.
PORTLAND, OREGON STARÉ MĚSTO
Kolem 15 let
jsem začala utíkat z domova.
Zbytek času jsem strávila v Portlandu, žila jsem na ulici
s hodně drsnými lidmi.
Od občasného experimentování s marihuanou jsem rovnou přešla
k aplikaci metamfetaminu jehlou.
Ten jsem vyměnila za heroin
a uvědomila jsem si, že jsem závislá.
Bylo mi asi 16.
Jednoho dne jsem se rozhodla udělat si těhotenský test.
Ukázalo se, že jsem ve třetím měsíci.
Bylo mi čerstvých 17.
Hned jsem se změnila.
Přestala jsem brát drogy
a chtěla jsem být rodič.
Chtěl jsem dělat to, co je správné, a starat se o syna.
V ROCE 2003 SE LINDSAY VRÁTILA K RODINĚ
ABSTINOVALA A ZAPSALA SE DO NÁRODNÍ GARDY
BĚHEM VOJENSKÉ SLUŽBY ZŮSTAL LINDSAYIN SYN U JEJÍ MATKY
Milovala jsem základní výcvik. Milovala jsem uniformu.
Těšilo mě, že udělám víc kliků než kluci.
Bylo to asi to nejlepší životní období.
Koncem roku 2013 jsem se seznámila s jedním mužem.
Taky byl v armádě.
Hned ze začátku se začal chovat hnusně, když se napil whiskey.
Býval nepříčetný kvůli maličkostem
nebo věcem, které si vymyslel.
Řekl mi, že se mu má práce nelíbí, protože je tam moc atraktivních mužů.
Snažil jsem se vysvětlit, že jsem na to zvyklá,
že si jich ani nevšímám,
Jeho to ale stejně vytáčelo.
Několikrát mě praštil, když jsem řídila,
aby mě přinutil říct to, co chtěl slyšet.
Chtěl jen slyšet, jak říkám, že jsem byla nevěrná.
Pamatuju si, že se mnou smýkal na zem a plival na mě rozžvýkané jídlo,
lil mi na hlavu pivo...
Znásilňoval mě
nejrůznějšími způsoby
a nazýval mě sprostými výrazy, které bych nevzala do ůst.
Zhoršovalo se to.
Pamatuju si, že na mě jednou
plivl,
když jsem byla na záchodě. Vstala jsem a věděla,
že zahradil jedinou cestu ven.
Zvedla jsem ruku, abych se po něm ohnala, a on ji sevřel.
Chytil mě za druhou ruku a začal je drtit.
Křičela jsem
a on začal můj křik posměšně napodobovat.
Tak jsem zmlkla, podívala se mu do očí
a cítila, jak se mi ruka láme.
A...
začal mi paží tlačit na krk.
Řekla jsem: „Udělej to tak, abych se už neprobudila.
Já už to neunesu.“
Svíral mě pod krkem
a přiměl mě podívat se do zrcadla se slovy: „Dívej se, jak umíráš.”
Zatmělo se mi před očima.
V ČERVNU 2015 ŠEL PARTNER LINDSAY HAUGENOVÉ ZA ÚTOKY NA NI DO VĚZENÍ
TÉHOŽ ROKU LINDSAY Z NÁRODNÍ GARDY ODEŠLA
Ocitla jsem se doma, kde jsem mohla mluvit leda se psem.
Hodně jsem pila.
Pila jsem už od rána, celý den, dokud jsem neusnula.
Pak jsem se probudila a zase pila.
Bylo to šílený.
ROBBEYHO MASTA POTKALA LINDSEY NA VEČÍRKU V SRPNU 2015
S Robbym jsem se seznámila krátce po rozpadu drsného vztahu.
On se těsně před tím, v červnu, vrátil z odvykačky.
To jsem ale nevěděla.
Viděla jsem jen chlapa s krásným úsměvem,
co seděl na zemi mezi prázdnýma pivníma plechovkama,
bez košile, s dredy na hlavě.
A...
byl hodně bezstarostný.
Opřel se o ruce, naklonil se dozadu
a řekl „čau“.
Hned jsem k němu cítila náklonnost.
Robby vyznával to, čemu říkal cestovatelský životní styl
a žil mnohem drsněji než většina lidí.
Skočil na nákladní vlak
a odjel bůhvíkam.
Jezdil stopem, aniž by měl cíl, a nikdy se na jednom místě nezdržel dlouho.
Řekla jsem: „Můžeš zůstat u mě.
Nemusíš dělat nic. Jen tu buď, až se vrátím domů.“
Namítl: „Nemůžu zůstat dlouho na jednom místě. Musím odjet.“
Já na to: „Pojedu s tebou.“
Byli jsme na cestách, já jsem mu zpívala,
on se na mě díval a říkal, že mě miluje.
A já ho zbožňovala.
Byl to můj nejlepší kamarád.
Byly chvíle, kdy jsem čekala,
že se ke mně zachová mizerně, z něčeho mě obviní a bude se na mě dívat spatra.
On to ale neudělal.
Vážila jsem si toho.
Strašně se mi to líbilo.
Jednou jsme ale jeli autem...
Mám dojem, že to bylo v Montaně.
Užívala jsem si výhled a napadlo mě:
„Páni, to je úžasný. Jen se rozhlídni!“
On se na mě podíval, vzal mě za ruku a řekl:
„Chtěl bych s tebou být šťastnej, ale nejsem.
Ty za to nemůžeš.
Byla jsem zdrcená.
Pořád nahlas uvažoval, co mu asi život přinese.
Bylo to zraňující.
Vždycky mluvil a gestikuloval tak,
jako by se chtěl střelit do hlavy.
Mluvil o tom, že chce umřít, že je unavený.
Snažila jsem se ho přivést na jiné myšlenky.
„Víš, Robby, máš na víc, máš pro co žít.“
Brala jsem si to osobně,
jako kdybych mu nestačila ke štěstí.
Jednoho dne se na mě podíval a řekl zase: „Lindsay, jsem unavenej.
Už nechci dál.
Chci jen umřít.“
Tak jsem řekla:
„Vím, jak to udělat, aby to nebolelo.
Budeš v bezvědomí a už se prostě neprobudíš.“
Podíval se na mě rozzářenýma očima
a zeptal se: „To bys pro mě udělala?“
Řekla jsem: „Robby, miluju tě. Udělala bych pro tebe cokoli.“
A on na to: „Tak jo.“
To mě zlomilo. Složila jsem se a hrozně jsem se rozbrečela.
A tak Robby řekl, že ne.
Nerad mě viděl smutnou, neměl rád pláč.
Objal mě a řekl:
„Promiň. Nemyslel jsem to vážně. Prosím, nebuď smutná.“
Jen mě objímal. Tu noc jsme spali.
Ráno jsem se probudila a řekla:
„Promiň, že jsem to včera nezvládla.
Nečekala jsem, že budeš tak připravenej.“
On povídá:
„Nemůžu po tobě chtít, abys to pro mě udělala.“
A to mi zase zlomilo srdce.
Čekal jsem, že řekne,
že jsme byli opilí a že to tak nemyslel.
Třeba: „Jsem rád, že jsi to udělala, dneska je hezkej den.“
Ne. On řekl:
„Nemůžu to po tobě chtít.“
Měla jsem pocit, jako bych ho zase zklamala.
OBCHODNÍ DŮM WALMART
Přijeli jsme do Billingsu, a stáli na parkovišti u Walmartu.
Měli jsme víno. Užívali jsme si sluníčko.
Vrátili jsme se do auta
a on zase gestikuloval,
jako by se střílel do hlavy.
A já...
Zase mi připadalo, že jsem ho zklamala.
Myslela jsem si, že je to hezký den, ale on zase chtěl jen umřít.
Zeptala jsem se: „Vážně to chceš?“
Řekl, že ano.
Zeptala jsem se: „Určitě?“
Řekl, že ano.
Já na to: „Tak dobře.“
Seděla jsem na středové konzoli a řekla jsem: „Pojď sem.“
Přisedl si.
Ovinula jsem mu
paže kolem krku
a on jen sklonil hlavu.
Tiskla jsem, ale měla jsem pocit, že to nedokážu.
Mačkala jsem, ale cítila jsem, že to nestačí.
Tak jsem
mu dala druhou ruku za krk
a mačkala, dokud neztratil vědomí.
A...
on se třásl.
Myslela jsem, že se probírá.
A že mě možná zastaví.
Ale pak přestal. Přestal se třást.
A já věděla, že musím jet pryč.
A tak jsem ho připoutala pásem a...
Vyjela jsem z parkoviště.
Došlo mi, že nemám ponětí, kde jsem.
Já...
Podívala jsem se...
Podívala jsem se na Robbyho, protože vždycky věděl, kam jet.
Zeptala jsem se: „Zlato, kam mám jet?“
Vypadal, jako by spal.
Začal jsem přemýšlet o tom,
jak ho probudit.
Vjela jsem na silnici, přejížděla z pruhu do pruhu a vjela na parkoviště.
Rozepnula jsem mu pás, položila ho na středovou konzoli
a začala mu masírovat srdce.
Dýchal jsem mu do úst a slyšela jsem,
jak mu jde vzduch do plic.
Prosila jsem: „Robby, prosím, prober se!“
Pak jsem uslyšela zaklepání na okénko.
Někdo řekl: „Promiňte.“
A stál tam policista.
Vyhrkla jsem: „Zabila jsem ho.
Probuďte ho, prosím.“
Tohle byla hezká doba.
Tady je Robby.
Jmenuju se Dori Greesonová.
Vyrostla jsem v Tampě na Floridě.
Tuhle miluju.
Robby byl můj syn.
JSI ÚŽASNÁ ŽENA
Prvního manžela, Boba Masta, jsem potkala...
... když mi bylo 24.
Narodil se nám Benjamin
a v roce 1990 druhý syn, Robby.
S Robbym byla zábava.
Byl společenský
Samozřejmě jsem ho moc milovala. Byl úžasný.
Já se jmenuju Gene.
GENE GREESON ROBBYHO OTČÍM
Součástí rodiny jsem se stal v květnu 1996.
Stal jsem se...
Byl jsem Robbyho nevlastní otec asi tak
12 let, pak odešel z domu.
Myslel jsem, že to bylo hezkých 12 let.
V 18 LETECH ROBBY Z RODNÉHO DOMU V CLEARWATERU ODEŠEL
Netušila jsem, jestli ho ještě někdy uvidím, a kam vůbec jde.
S Genem jsme stáli na silnici a já se prostě zhroutila
Geneovi do náruče. Uvažovala jsem: „Kam jde? Co chce dělat?“
Trvalo to rok a 24 dní,
než se nám ozval.
Nevolal nám často,
protože věděl, že jeho životní styl
vnímáme bolestně,
zvlášť když nám volal opilý.
Poznali jsme to. A on věděl, že nás to rmoutí.
Tolik jsme toho nevěděli!
V NÁSLEDUJÍCÍCH ŠESTI LETECH NEBYLI DORI A GENE S ROBBYM SKORO V KONTAKTU
NAPOSLEDY HO VIDĚLI V PROSINCI 2014
V květnu nastoupil dobrovolně na odvykací kůru.
Mluvila jsem s jeho supervizory.
Všichni ho chválili.
Doufali jsme, že se ozve, až to tam dokončí.
Už se ale nikdy neozval.
Za čtyři měsíce jsme se dozvěděli, že je po smrti.
Bylo to 17. září.
Zazvonil telefon.
Jen mi řekla že Robby je mrtvý.
Byla jsem samozřejmě v šoku. Nemohla jsem tomu uvěřit.
Pořád jsem jen křičela.
Křičela jsem na něj: „Robby! Vrať se!“
Jako by mě mohl slyšel a mohl se vrátit.
Když jsem zjistila, že byl zavražděn, byl jsem naštvaná,
že ho někdo
zabil.
Protože to byl milej kluk. Hodnej člověk.
Byl to kluk, který se cítil mizerně. Napadlo mě, že si někdo myslel,
že za nic nestojí. Trápilo mě to.
Pak jsem se dočetla, že to byla tahle žena.
V novinách psali, že to byla jeho přítelkyně.
Rozčilovala jsem se: „Kdo je ta ženská? A proč Robbyho zabila?“
POLICIE BILLINGS
Tady v Billingsu se nestává každý den,
aby obvinili ženu z tak ohavného zločinu.
MĚSTSKÁ POLICIE A SOUD
Navíc ženu, která ten zločin spáchá
vlastníma rukama.
Jmenuju se Steve Hallam.
Na policejním oddělení
V Billingsu pracuju asi 14 let.
Když Lindsay vstoupila do výslechové místnosti...
DETEKTIV STEVE HALLAM
... samozřejmě jsem tušil, jak Robby zemřel.
Zbývalo zjistit, co se stalo a proč.
A kdy vás začal prosit, abyste jeho život ukončila?
Asi před týdnem.
Jak na to přišla řeč?
Vypili jsme hodně vína, byli jsme opilí a on prostě říkal:
„Já nejsem šťastný, vážně ne. Chci jen umřít.“
Řekla jsem:
„Jsem silná, můžu ti to udělat,
nebude to bolet.
Slibuju.
Jestli to opravdu chceš,
chci ti to dát, protože tě miluju.“
Doposud jsem
o tom, že by někdo někoho žádal,
aby ho zabil, slyšel jen párkrát, jestli vůbec.
Tuhle práci dělám už dlouho. Když někdo chce ukončit život,
existuje spousta jiných způsobů.
Vrátíme se k dnešnímu ránu.
O čem jste mluvili,
když jste leželi na parkovišti u Walmartu?
O ničem. Mluvili jsme o tom, jak sehnat víc chlastu.
- Jen tak jste kecali? - Jo.
Prostě jsme se flákali...
Podle Lindsayina dosavadního svědectví byli opilí
a povídali si, jak se mají dobře.
Za pár minut seděli v autě.
Najednou z ní vypadne, jak jí Robby říkal, že je nešťastný.
Že chce umřít a chce, aby ho zabila.
Zase to nedává smysl.
Ukažte mi to.
Takhle jsem mu stiskla krk.
Dobře.
Pak sebou začal trochu škubat
a omdlel.
A když omdlel,
sedla jsem si před něj a zacpala mu nos a pusu
a držela jsem mu bradu.
Trošku se mu pěnilo u pusy.
Myslela jsem, že je po něm, a pustila jsem ho,
jenže se zase zaškubal.
Povídám: „Robby, vážně to chceš?
Já to totiž nechci.“
Pořád mi tam ale vracel ruku.
Já na to: „Tak dobře...“
Tohle je naprostá lež.
Když pozorně posloucháte, slyšíte, jak říká, že jí pořád chytal za ruku
a vracel si ji na pusu.
Když jste v bezvědomí,
nemůžete někoho chytat za ruku
a někam ji strkat.
To se rozhodně nestalo.
Všechno, co mu provedla, udělala z vlastní vůle.
Co jste chtěla dělat s Robbyho tělem?
Jo, to bylo těžký.
Celý to vůbec bylo těžký.
Myslela jsem, že najdu
najdu nějakou málo obydlenou oblast a vyklopím ho tam.
Když Robbyho zabila.
chtěla najít místo, kde ho pohřbí. Kde se ho zbaví.
Podle toho svědectví jí to připadalo jako komplikace.
Pak se chtěla vrátit do Washingtonu a tvářit se, že Robbyho nikdy neznala.
To vám napoví, jak moc Robbyho milovala.
Nemilovala ho.
Kdyby ho milovala, nikdy by to nespáchala.
I když vás prosil, ať to uděláte, proč jste to udělala?
V tomhle bodě se z pohovoru stal výslech.
Ohromilo mě a šokovalo, co z ní vypadlo pak.
Lindsay, něco vám řeknu, jo?
Dělám tuhle práci už nějakej pátek.
Věřím, že se to takhle stalo.
Věřím, že jste byli na cestě.
Nevěřím, že byl nešťastný a prosil vás, ať ho zabijete.
Ne, tak to fakt bylo.
Ale jo...
Chtěla jsem někoho zabít holýma rukama.
To mi dává větší smysl.
To bylo šokující.
To mi nikdy nikdo ve výslechové místnosti neřekl.
Takže jste chtěla vědět, jaký to je, když někoho zabijete holýma rukama?
Tak trochu, ale vlastně ne.
- Taky mě o to prosil. - Vydržte. Jedno po druhém.
- Děláte ze mě padoucha. - Nedělám.
- Já nejsem zlá. - To jsem neřekl.
- Ne. - Máte pouta?
- Ne. - Mám tu pět chlapů,
protože jsem podělanej strachy?
No, to byste měl. Dělám si srandu.
- Ne. - Chápete?
- Jo. - Tak jo. Právě jste řekla pravdu.
Řekla jste, že jste chtěla cítit,
jaké to je někoho zabít holýma rukama.
Jak vás to napadlo?
Nějaká zkušenost z minulosti?
Můj bývalý snoubenec
mi takhle zlomil ruku.
A pak... Chápete?
Udělal to, co já Robbymu, Škrtil mě.
A pamatuju si, že jsem se probudila na podlaze.
Jako bych byla pod vodou, ale nebyla jsem. Věděl jsem, že mě dusí a...
Asi jsem to chtěla někomu oplatit,
ale ne někomu tak laskavýmu, jako byl Robby.
Robby to prostě chtěl. A já..
Asi jsem v tom viděla příležitost.
Dobře.
„Viděla jsem v tom příležitost.“
O to v tomhle případě jde.
Skvělá příležitost. Nemohl se bránit.
Jsme na neznámém místě. Nikdo nás tu nezná.
Jsem připravený. Jdeme na to.
Já chci někoho zabít.
Takhle to řekla. To video a to, co řekla
vlastními slovy, je jednoznačné.
Myslím, že se Lindsay snaží vykreslit v takovém světle, aby nebylo vidět,
kdo skutečně je.
Je to odhodlaná vražedkyně.
LINDSAY HAUGENOVÁ SE PŘIZNALA A BYLA ODSOUZENÁ K 60 ROKŮM VĚZENÍ
Tak co tu máme?
Je tu hovor v sedm hodin,
- což je v devět. - Je to fakt v sedm?
- V sedm. - Dobře.
To je devět hodin našeho času.
- Protože budou dva. - Dva hovory po sobě .
S Dori už nejmíň 14 let sloužíme
ve věznicích. Většina těch, které jsme poznali,
se od nástupu do vězení změnila.
Máme soucit
s těmi, kteří přišli o svobodu vinou vlastní hlouposti
a špatných rozhodnutí.
Buďme zticha, může se připojit.
- Ahoj. - Ahoj!
Ahoj. Povedlo se ti to.
Tak co?
Šla jsi brzy?
Ne, všichni jsme odcházeli stejně, ale někdo volal,
tak jsem se musela projít.
- Takže jsi se nezpozdila? - Ne.
Musím tě ale nahlásit, Lindsay, zpozdila ses o 50 vteřin.
- Ach jo. - Musíš na tom zapracovat.
Vedeš si ale skvěle.
No, v pátek,
když se Dori nemohla dostat k počítači,
přišla jsem o 30 vteřin pozdě.
- A já jsem to nevěděla. - Ty se přiznáváš?
Jo.
Pověz nám o tom.
- Jaký jsi měla víkend? - Bylo to úžasný.
Jsem v pěveckým sboru nová a užívám si to.
Dokázala jsem Lindsay odpustit,
protože vím, že mně Bůh odpouští.
Zpívaly jsme s tou dobrovolnicí.
Neschopnost odpustit
v nás může vyvolat zášť, která nás může zničit.
Co kdyby nám zazpívala?
Zvládneš to?
- Tak jo. - Dlouho jsme to neslyšeli.
Kolikrát...
jsem se cítila zahanbená?
Mé zlé skutky mě volaly jménem.
Když si najdeš čas a nasloucháš,
slyšíš vždy to samé.
Tvé hříchy jsou odpuštěny
a ty jsi uzdravená,
nevinná.
Amen.
FARNOST SUNCOAST
Díky, Lindsay. Zpívala jsi krásně.
Loučíme se.
Máme tě rádi. Ahoj!
Zavolej kdykoliv. Ahoj!
Myslím, že je důležité
hlásat odpuštění. Odpouštět i přijímat odpuštění.
DESET MĚSÍCŮ PO VRAŽDĚ JEJICH SYNA
NAPSALI DORI A GENE LINDSAY, ŽE JÍ ODPOUŠTĚJÍ
PROČ ODPOUŠTĚT?
Myslím, že na začátku jsme skutečně odpustili.
Nejspíš jsme ale nedokázali
mít Lindsay rádi.
Jak bychom ostatně mohli?
Většinou začínám dopisy slovy „Milá Lindsay,“
ale nemyslím si, že jsi milá,
když uvážím, co jsi udělala.
Psali jsme si ale dál, a pak jsem dokázal napsat:
„Milá Lindsay.“
Nečekala jsem, že to zajde tak daleko.
Cítila jsem,
že toho to ubohé lidské stvoření lituje.
Musí za to zaplatit vězením.
Dostávali jsme další a další dopisy.
10. ČERVNA 2017
DORI A GENE NAVŠTÍVILI LINDSAY V MONTANĚ
Kéž byste tam mohli být, když se Dori s Lindsay setkaly.
Byli jsme v návštěvní místnosti. Měli jsme ji jen pro sebe.
Lindsay vešla. Slyšeli jsme na chodbě její kroky.
Otevřely se dveře.
Lindsay vešla a šla k Dori. Dori jí šla vstříc.
A Lindsay řekla:
„Je mi to tak líto!“
A Dori říká,
„Odpouštím ti, Lindsay. Mám tě ráda.“
Pak se objaly.
- Je mi to tak líto! - Mám tě ráda, Lindsay.
Byla to krásná chvíle
a Dori věděla, že jí skutečně odpustila,
že ji má skutečně ráda.
Musím říct, že mi Lindsay dělá vážně radost,
těší mě, jak reagovala.
Víte, je to člověk, který zabil mého syna.
Slyšet, jak říká: „Je mi to tak líto,“
a jak přijímá naše odpuštění...
Ona je příkladem toho, jak se mám stavět ke Spasiteli,
k tomu, který mi odpouští.
MĚSTSKÁ POLICIE A SOUD
Tohle...
DETEKTIV STEVE HALLAM VYŠETŘOVAL OKOLNOSTI ROBBYHO VRAŽDY
NEŽ PŘIJELI DO BILLINGSU, SETKALI SE ROBBY A LINSEY S ROBBYHO KAMARÁDY
Páteční odpoledne jste tedy strávila v Missoule s Robbym, Robertem Mastem,
a jeho dívkou Lindsay.
POLICEJNÍ NAHRÁVKA
Ona byla dost hlučná. Oba měli vypito.
Byla do něj vážně zamilovaná.
Říkala: „Já Robbyho miluju. Mám ho moc ráda.“
Moc dlouho se ale neznali.
LINDSAY HAUGENOVÁ SE S ROBBYM SEZNÁMILA 20. SRPNA 2015
ZABILA HO 15. ZÁŘÍ
ZNALI SE 26 DNÍ
Znáte někoho čtyři týdny
a on z ničeho nic řekne:
„Víš co? Známe se čtyři týdny. Vypadáš jako skvělá holka.
Už se mi nechce žít. Mohla bys mě zabít?“
Ani náhodou. Takhle se to nestalo.
Hodně mluvil o bývalé přítelkyni Kate. Je to naše společná kamarádka.
Ji to očividně štvalo.
Robby a Kate spolu chodili roky. Měli spolu silný vztah, i když už skončil.
Říkal, že mu Kate chybí.
Bylo to zjevný. Pořád o ní mluvil.
A Lindsay to asi dost vadilo.
Proč podle vás Robby s Lindsay chodil?
Já nevím. Měla auto.
Chystali se na severovýchod. Kate tam někde taky byla.
Třeba měl postranní úmysly a ona si to domyslela.
V duchu žárlila.
Věděla, že Robbyho miluje mnohem víc než on ji,
jestli ji vůbec kdy miloval.
Využíval ji, aby se vrátil ke své životní lásce, Kate.
Byla to výbušná kombinace.
A pak to na parkovišti u Walmartu v Billingsu v Montaně explodovalo.
OTEC, NEVLASTNÍ MATKA A SESTRY, BRATR A PŘÁTELÉ ROBBYHO MASTA
SE DO TOHOTO FILMU ODMÍTLI ZAPOJIT
VĚTŠINA Z NICH NESOUHLASÍ S TÍM, ABY SE ROBBYHO VRAŽEDKYNĚ VYJADŘOVALA
NĚKDO TAKÉ VĚŘÍ, ŽE DORI A GENE ROBBYHO SMRT ZNEUŽÍVAJÍ
KE SVÝM VLASTNÍM ZÁJMŮM
Když mi ostatní říkali,
že by nedokázali odpustit tomu, kdo jim zabil dítě,
jako by mi říkali, že jsem ho zradila.
Rozumím lidem, kteří Lindsay těžko odpouštěli
nebo dokonce odpustit nedokázali.
Jsme si naprosto jistí,
že Robby by chtěl, abychom Lindsay odpustili.
Vím, že někteří pochybují,
jestli je Lindsay upřímná.
Já jejímu příběhu věřím.
Jde o to, že i kdyby to měla předem promyšlené a udělala to ze zášti,
stejně si myslím, že bychom jí měli odpustit.
Měla ho vzít do nemocnice
a měl dostal pomoc, kterou potřeboval.
Já to vím, Gene to ví a ona to ví taky.
Řekla nám to.
Já ale neomlouvám to, co udělala.
Jen vím, že vykoupení existuje.
NEBEZPEČÍ NEKRMTE JE A NEOBTĚŽUJTE
Věříme, že to, kým se Lindsay stává,
život, který Lindsay žije,
propůjčuje Robbyho životu smysl.
A zároveň to propůjčuje smysl jeho smrti.
VSTUP ZAKÁZÁN
Lidi slyší ten příběh a myslí si, že Dori možná ničí...
... nebo znevažuje památku svého syna,
když se se mnou přátelí.
A já chápu, proč si to myslí.
Vím, že je těžké to pochopit.
Ale nemůžu si pomoct, myslím, že by to Robby takhle chtěl.
VE STÁTĚ MONTANA
SI VĚZNI MŮŽOU ZAŽÁDAT O PODMÍNEČNÉ PROPUŠTĚNÍ PO ODPYKÁNÍ ČTVRTINY TRESTU
KOMISE PŘITOM PŘIHLÍŽÍ K POSTOJI RODINY OBĚTI
LINDSAY HAUGENOVÁ SI O PROPUŠTĚNÍ MŮŽE POŽÁDAT V ROCE 2030
Můj vztah s Dori a Genem mi asi může pomoct k podmínečnému propuštění,
na to já ale nemyslím.
Jestli doufám, že mě někdy pustí? Určitě.
Věřím ale, Bůh má důvod pro to, proč jsem tady.
A jestli...
chce, abych tu zůstala celých 60 let, tak tu zůstanu.
VSTUP ZAKÁZÁN
NARUŠITELÉ BUDOU TRESTNĚ STÍHÁNÍ
Nevím, jestli ke mně Robby choval tak silné city,
jako já k němu.
Sotva jsem ho potkala.
Hodně jsme si povídali a byli jsme si blízcí,
ale ani jsem nevěděla,
jaká je jeho máma nebo že má nevlastního otce.
Když jsem s Robbym začala chodit,
mluvil o tom,
že pojede sklízet řepu a vrátí se ke Kate.
Cestou jsme v Missoule potkali pár Robbyho kamarádů,
jen pár dní před jeho vraždou.
Všichni mluvili o Kate moc hezky.
Já kvůli tomu žárlila.
Zraňovalo mě to, cítila jsem se bezvýznamná.
A...
S Robbym jsme se kvůli tomu pohádali.
A taky jsme si povídali. A pohádali se.
Nepřekvapuje mě, že si lidi myslí,
že se chtěl vidět s Kate,
nejspíš to bylo to poslední, co ho slyšeli říkat.
Mně ale řekl, že chce zůstat se mnou,
a já mu věřila.
Pořád věřím, že to myslel vážně.
Mám si to pustit?
Věřím, že se to takhle stalo. Věřím, že jste byli na cestě.
Nevěřím, že byl nešťastný a prosil vás, ať ho zabijete.
To se rozhodně nestalo.
Ale jo...
Chtěla jsem někoho zabít holýma rukama.
To mi dává větší smysl.
Tu nahrávku jsem dlouho neslyšela. Šokuje mě.
Jsem zahanbená.
Stydím se.
A mrzí mě, že jsem to brala na tak lehkou váhu.
Je to hrůza.
Řekla jsem, že jsem chtěla vědět, jaké to je, zabít holýma rukama, protože...
mi někdo zase říkal, že lžu.
Ve vztahu, který jsem měla před Robbym,
jsem pořád slyšela, že lžu, i když jsem byla upřímná.
A zjistila jsem, že nejjednodušší způsob,
jak se vyhnout nálepce lhářky,
je říct tomu, kdo mi tak říkal, to, co chtěl slyšet.
Každý, kdo si myslí, že jsem po tom toužila
nebo že jsem to plánovala
a chtěla to udělat...
Nevím, jestli to těm lidem můžu vymluvit.
Ale není to pravda.
Nikdy jsem nikoho zabít nechtěla.
Jakmile někoho zabijete, nemůžete se cítit normálně.
Bojím se někoho obejmout.
Lidé se mi dívají na ruce, jako by byly špinavé.
Je na nich něco špatného?
Protože mám pocit, že to tak skutečně je.
Jediný způsob, jak dát najevo, jak moc mě to mrzí,
je žít jiný život
a být nejlepším člověkem, jakým můžu být,
kvůli Robbymu a všem, kterým jsem ublížila.
Jestli můžu něco změnit a dobře naložit se svým životem,
jako by Robby žil skrz mě
a jeho život měl pořád smysl.
To možná
nikdy nebude stačit, ale je to to jediné, co můžu dát.
A to taky chci dělat, Dělám to každý den.