‫עכשיו אני יודעת‬
‫שהיו הרבה אנשים שאהבו את רובי.‬
‫וגם אני אהבתי אותו, כי הוא היה נפלא.‬
‫- מדי שנה בארצות הברית -‬
‫- יותר מ-8,000 אנשים מורשעים ברצח -‬
‫- פחות מעשרה אחוזים מהם הן נשים -‬
‫- זה סיפורה של אסירה מספר #3018877 -‬
‫זה לא הוגן שרובי לא פה יותר.‬
‫הוא היה רק בן 25 וכל חייו היו לפניו.‬
‫אבל אני קיבלתי החלטה.‬
‫לקחתי את חייו.‬
‫ולעולם לא אוכל לבטל את זה.‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫זה סיפור אמיתי.‬
‫ככה התחלתי.‬
‫רק רציתי למרוד, רציתי לגרום למהומה.‬
‫הבטתי בו. נראה מי יהרוג את מי, אה?‬
‫קיבלתי החלטה.‬
‫לקחתי את חייו.‬
‫זה משהו שמעולם לא התכוונתי לעשות.‬ ‫הלוואי שלא הייתי עושה את זה.‬
‫ידעתי שאצא מהמכונית הזו ‬ ‫וארצח את שני הגברים האלה.‬
‫כשהוא כרגע ברך לפניי,‬ ‫אני רק זוכר שלחצתי על ההדק.‬
‫הרגתי את שניהם.‬
‫דקרתי אותם למוות.‬
‫- בידיים שלה -‬
‫- בילינגס, מונטנה -‬
‫- מונטנה, כלא נשים -‬
‫-אוי, לא.‬ ‫-זה לא עוזר.‬
‫את רואה, קשה לשים את זה במקום.‬ ‫-כן, זה מוזר.‬
‫- בשנת 2015 לינדזי האוגן‬ ‫נטלה את חייו של חברה, רובי מאסט -‬
‫שמי לינדזי האוגן.‬
‫גדלתי בפורטלנד, אורגון.‬
‫אהבתי ללכת לכנסייה.‬
‫אהבתי ללמוד את המקרא ואהבתי לשיר.‬
‫בתיכון נהייתי מרדנית מאוד‬
‫והתחלתי לעשות דברים‬ ‫שאולי הייתי מסרבת לעשות לפני כן.‬
‫התחלתי לעשן מריחואנה‬ ‫ולהסתובב עם כל מיני אנשים.‬
‫- פורטלנדֿ, אורגון, העיר העתיקה -‬
‫בערך בגיל 15‬
‫התחלתי לברוח מהבית.‬
‫ביליתי את שאר הזמן בפורטלנד, ברחוב.‬
‫חייתי עם אנשים מפוקפקים.‬
‫ועברתי מלנסות מריחואנה כמה פעמים...‬
‫ללקיחת מתאמפטמינים עם מחט.‬
‫ומשם זה הפך...‬
‫להרואין, והבנתי שאני מכורה.‬
‫הייתי בערך בת 16.‬
‫יום אחד החלטתי לעשות בדיקת היריון.‬
‫והתברר שאני בהיריון כבר שלושה חודשים.‬
‫ובדיוק מלאו לי 17.‬
‫באותו רגע השתניתי.‬
‫הפסקתי להשתמש בסמים,‬
‫ורציתי להיות אימא.‬
‫רציתי להצליח, ורציתי לטפל בבני.‬
‫- בשנת 2003,‬ ‫לינדזי האוגן שבה לחיק משפחתה -‬
‫- התנקתה מסמים והתגייסה למשמר הלאומי -‬
‫- בנה של לינדזי נשאר עם אימה‬ ‫במהלך שירותה הצבאי -‬
‫אהבתי את הטירונות, אהבתי את המדים.‬
‫אהבתי את זה שיכולתי לעשות‬ ‫יותר שכיבות שמיכה מהבנים.‬
‫וזו הייתה אחת התקופות הטובות בחיי.‬
‫פגשתי גבר בסוף שנת 2013.‬
‫גם הוא היה בצבא.‬
‫כמעט מייד‬
‫הוא היה רע אליי כששתה וויסקי.‬
‫הוא השתגע בגלל דברים לא חשובים,‬
‫או שלא היו אמיתיים, שהוא היה ממציא.‬
‫הוא אמר שהוא לא אהב את העבודה שלי‬ ‫כי היו שם יותר מדי גברים מושכים.‬
‫וניסיתי לומר לו שאני רגילה לזה.‬ ‫ככה תמיד עבדתי,‬
‫וזה לא משפיע עליי. אני לא שמה לב אליהם.‬
‫אבל זה לא היה משנה. זה שיגע אותו.‬
‫הוא היכה אותי בזמן שנהגתי כמה פעמים,‬
‫וניסה לגרום לי לומר את מה שהוא רצה לשמוע.‬
‫הוא רצה לשמוע אותי אומרת‬ ‫שלא הייתי נאמנה לו.‬
‫היו לילות שבהם הוא היה זורק אותי על הרצפה‬ ‫ויורק עליי מזון לעוס,‬
‫שופך לי בירה על הראש...‬
‫אונס אותי...‬
‫בכל מיני דרכים‬
‫וקורא לי מטונפת,‬ ‫קורא לי בשמות שאני לא אחזור עליהם.‬
‫וזה נהיה גרוע יותר.‬
‫אני זוכרת פעם שהוא...‬
‫ירק עליי...‬
‫בזמן שהייתי בשירותים.‬
‫אז נעמדתי,‬ ‫וידעתי שהוא חסם את היציאה היחידה.‬
‫הרמתי את ידי כדי להכות בו, והוא תפס אותה.‬
‫ואז הוא תפס את ידי השנייה, והוא מעך אותן.‬
‫צרחתי...‬
‫עד שהוא התחיל לחקות את הצרחות שלי.‬
‫אז הפסקתי לצרוח והבטתי בעיניו.‬
‫והרגשתי את ידי נשברת.‬
‫ואז...‬
‫הוא הכניס אותי לאחיזת חנק‬
‫ואמרתי, "אם תעשה את זה,‬ ‫בבקשה תדאג שלא אתעורר.‬
‫כי אני לא יכולה יותר."‬
‫והוא החזיק אותי באחיזת חנק,‬
‫והכריח אותי להסתכל על עצמי במראה ואמר,‬ ‫"תראי את עצמך מתה.״‬
‫והכול נהיה חשוך.‬
‫- ביוני 2015 בן זוגה של לינדזי האוגן‬ ‫נכלא על כך שתקף אותה -‬
‫- היא עזבה את המשמר הלאומי באותה שנה -‬
‫מצאתי את עצמי בבית.‬ ‫לא היה לי עם מי לדבר מלבד הכלב שלי.‬
‫שתיתי הרבה.‬
‫הייתי מתעוררת בבוקר ושותה.‬
‫והייתי שותה עד שהלכתי לישון.‬
‫ואז הייתי קמה ושותה שוב.‬
‫הרגשתי כמו משוגעת.‬
‫- לינדזי האוגן פגשה לראשונה את רובי מאסט‬ ‫במסיבת בית באוגוסט 2015 -‬
‫כשפגשתי את רובי‬ ‫בדיוק יצאתי ממערכת יחסית קשה,‬
‫וביוני של אותה שנה הוא יצא מגמילה.‬
‫אבל לא ידעתי את זה.‬
‫מה שידעתי זה שהיה לו‬‫ ‬‫חיוך יפהפה.‬
‫הוא ישב בתוך ערימת פחיות בירה ריקות‬ ‫על הרצפה,‬
‫בלי חולצה ועם ראסטות.‬
‫ו...‬
‫ללא שום דאגות.‬
‫והוא נשען אחורה על ידיו,‬
‫ופשוט אמר, ״היי״. ו...‬
‫היה שם מעין חיבור מיידי.‬
‫רובי אימץ את מה שהוא קרא לו‬ ‫סגנון חיים של מטייל.‬
‫אבל הוא עשה את זה בצורה רצינית יותר מהרוב.‬
‫הוא היה קופץ על רכבות מטען‬
‫ונוסע לאן שהן נוסעות,‬
‫טופס טרמפים וכל דבר כזה,‬
‫פשוט מטייל. לא עוצר בשום מקום לזמן ארוך.‬
‫ואמרתי, ״אני אתן לך מקום לישון בו.‬
‫אתה לא חייב לעשות כלום,‬ ‫פשוט תהיה פה כשאחזור.״‬
‫והוא אמר, ״אני פשוט לא יכול להישאר‬ ‫במקום אחד יותר. אני צריך ללכת.״‬
‫ואמרתי, ״בסדר, אז אבוא איתך.״‬
‫היו פעמים שהיינו בדרכים והייתי שרה לו.‬ ‫הוא היה מסתכל עליי ואומר: ״אני אוהב אותך.״‬
‫הערצתי אותו. הוא היה החבר הכי טוב שלי.‬
‫והיו פעמים שציפיתי ממנו‬
‫שיתייחס אליי רע, או יאשים אותי במשהו,‬ ‫או שיחשוב עליי משהו רע...‬
‫והוא לא היה עושה את זה.‬
‫והערכתי את זה.‬
‫אהבתי את זה כל כך.‬
‫אבל הייתה פעם שנסענו,‬
‫אני חושבת שהיינו במונטנה בשלב הזה, ו...‬
‫הסתכלתי על הנוף, נהניתי, וחשבתי,‬
‫״זה מדהים, תסתכלי מסביב".‬
‫והוא הסתכל עליי, אחז בידי ואמר,‬
‫״הלוואי שיכולתי פשוט להיות מאושר איתך,‬ ‫אבל אני לא.‬
‫וזה לא בגללך.״‬
‫וזה הרס אותי.‬
‫הוא אמר שהוא רוצה לראות‬ ‫את החיים שאחרי המוות.‬
‫כאב לו.‬
‫הוא תמיד דיבר או עשה תנועות,‬
‫כאילו הוא יורה לעצמו בראש.‬
‫דיבר על איך שהוא רצה למות,‬ ‫על כמה שהוא עייף.‬
‫ואני ניסיתי להסיח את דעתו מזה.‬
‫״רובי, אתה יותר טוב מזה.‬ ‫יש לך סיבות רבות לחיות למענן.״‬
‫לקחתי את זה אישית.‬
‫כאילו שאני לא הספקתי לו כדי להיות מאושר.‬
‫יום אחד הוא הסתכל עליי‬ ‫ואמר שוב, ״לינדזי, אני עייף.‬
‫אני לא רוצה לעשות את זה יותר.‬ ‫אני פשוט רוצה למות.״‬
‫אז אמרתי...‬
‫אני מכירה דרך לעשות את זה שלא תכאב.‬
‫אתה תהיה חסר הכרה ולא תתעורר.‬
‫והוא הסתכל עליי והעיניים שלו נצצו,‬
‫והוא אמר: "את תעשי את זה בשבילי?"‬
‫ואמרתי: "רובי, אני אוהבת אותך.‬ ‫אני אעשה הכול בשבילך."‬
‫והוא אמר: "אוקיי."‬
‫וזה שבר אותי. התפרצתי ובכיתי המון.‬
‫והוא אמר: "לא."‬
‫הוא לא רצה לראות אותי עצובה או בוכה.‬
‫אז הוא חיבק אותי ואמר,‬
‫"לא, אני מצטער. לא התכוונתי.‬ ‫אל תהיי עצובה בבקשה."‬
‫הוא חיבק אותי וישנו בלילה ההוא.‬
‫בבוקר למוחרת התעוררתי ואמרתי,‬
‫"סליחה שלא הצלחתי לעשות את זה אתמול.‬
‫לא ציפיתי שתהיה מוכן כל כך."‬
‫והוא אמר...‬
‫"לא יכולתי לצפות ממך לעשות את זה."‬
‫ושוב הלב שלי נשבר.‬
‫ציפיתי שהוא יגיד,‬
‫"לא, פשוט היינו שיכורים.‬ ‫לא התכוונתי לזה." או...‬
‫"אני שמח שלא עשית את זה, ‬ ‫כי היום הזה נחמד," או משהו.‬
‫אבל לא. הוא אמר,‬
‫"לא יכולתי לצפות לזה ממך".‬
‫והרגשתי ששוב אכזבתי אותו.‬
‫- בילינגס, מונטנה -‬
‫- "וולמארט" -‬
‫כשהגענו לבילינגס,‬ ‫ישבנו בחניה של "וולמארט".‬
‫היה לנו יין. נהנינו מהשמש.‬
‫חזרנו למשאית שלו,‬
‫והוא שוב עשה תנועה‬
‫כאילו שהוא יורה לעצמו בראש.‬
‫ואני...‬
‫הרגשתי שאני מאכזבת אותו שוב.‬
‫חשבתי שהיה לנו יום נעים,‬
‫אבל הנה, הוא שוב רוצה למות.‬
‫ושאלתי: "זה באמת מה שאתה רוצה?"‬
‫והוא אמר: "כן."‬
‫ושאלתי, "אתה בטוח?"‬
‫והוא אמר: "כן."‬
‫אז אמרתי, "אוקיי."‬
‫התיישבתי על הקונסולה ואמרתי לו,‬ ‫"בוא לפה."‬
‫והוא בא אליי.‬
‫ושמתי...‬
‫את הידיים שלי מסביב לצוואר שלו,‬
‫והוא השפיל את הראש שלו.‬
‫כשהתחלתי, לא חשבתי שבאמת אוכל לעשות את זה.‬
‫לחצתי וידעתי שזה לא חזק מספיק.‬
‫אז שמתי את היד השנייה שלי‬ ‫מסביב לצוואר שלו,‬
‫ולחצתי עד שהוא איבד את ההכרה.‬
‫ו...‬
‫הוא רעד.‬
‫וחשבתי שאולי הוא מתעורר.‬ ‫חשבתי שאולי הוא יעצור אותי.‬
‫ואז הוא הפסיק לרעוד.‬
‫וידעתי שאני חייבת ללכת.‬
‫הכנסתי אותו לתוך הרכב.‬
‫התחלתי לצאת מהחניה,‬
‫והבנתי שאין לי מושג איפה אני.‬
‫ו...‬
‫הסתכלתי...‬
‫הסתכלתי על רובי כי הוא תמיד ידע לאן לנסוע.‬
‫ושאלתי, "מותק, לאן נוסעים?"‬
‫הוא נראה כאילו הוא ישן.‬
‫והתחלתי לחשוב כיצד אני יכולה להחזיר אותו.‬
‫ונסעתי על הכביש ועברתי נתיבים‬ ‫והגעתי למגרש חניה.‬
‫פתחתי את חגורת הבטיחות שלו‬ ‫והנחתי אותו על הקונסולה,‬
‫והתחלתי לעשות החייאה.‬
‫הנשמתי אותו ויכולתי לשמוע...‬
‫משהו כמו אוויר שנכנס, שמשהו קורה.‬
‫והתחננתי: "רובי, בבקשה, תתעורר."‬
‫ושמעתי דפיקה על החלון.‬
‫ומישהו אמר, "סליחה?"‬
‫וזה היה שוטר.‬
‫אמרתי לו: "הרגתי אותו.‬
‫בבקשה תחזיר אותו."‬
‫- קלירווטר, פלורידה -‬
‫זה זמן טוב.‬
‫זה רובי.‬
‫שמי דורי גריסון.‬
‫נולדתי וגדלתי בטמפה, פלורידה.‬
‫אני אוהבת את התמונה הזאת.‬
‫רובי היה הבן שלי.‬
‫- את אישה מדהימה -‬
‫הכרתי את בעלי הראשון, בוב מאסט,‬
‫כשהייתי בת 24.‬
‫נולד לנו בן בכור, בנג'מין.‬
‫ואז נולד בננו השני, רובי, ב-1990.‬
‫רובי היה ילד שמח.‬
‫הוא אהב לבלות.‬
‫אהבתי אותו מאוד, כמובן,‬ ‫והוא היה יקר לי מאוד.‬
‫שמי ג'ין ואני הפכתי לחלק מהמשפחה הזאת.‬
‫במאי 1996.‬
‫הפכתי לאביו החורג של רובי‬
‫כשתיים עשרה שנים לפני שהם עזבו את הבית.‬
‫ואני חושב שהיו לנו 12 שנים טובות.‬
‫- כשרובי היה בן 18, ‬ ‫הוא עזב את בית הוריו בקלירווטר -‬
‫לא ידעתי אם אראה אותו שוב.‬ ‫לא ידעתי לאן הוא הולך.‬
‫ג'ין ואני עמדנו על הכביש ואני התמוטטתי‬
‫בזרועותיו של ג'ין, כי חשבתי:‬ ‫"לאן הוא הולך? מה הוא יעשה?"‬
‫עברה שנה ו-24 ימים‬
‫עד ששמענו ממנו.‬
‫הסיבה שלא שמענו ממנו לעיתים קרובות,‬
‫הייתה כי הוא ידע שסגנון החיים שלו‬
‫יכאיב לנו.‬
‫במיוחד אם הוא התקשר אלינו כשהוא שתה,‬
‫יכולנו לזהות את זה,‬ ‫והוא ידע שזה היה מעציב אותנו.‬
‫היו כל כך הרבה דברים שלא ידענו.‬
‫- במהלך שש השנים הבאות,‬ ‫לדורי וג'ין היה קשר מועט עם רובי -‬
‫- הם ראו אותו בפעם האחרונה בדצמבר 2014 -‬
‫במאי הוא רשם את עצמו למכון גמילה מאלכוהול.‬
‫דיברתי עם המשגיחים שלו.‬
‫כולם אמרו שהוא מתקדם יפה,‬
‫וחשבנו שנשמע ממנו כשהוא ישתחרר.‬
‫ולא שמענו ממנו שוב.‬
‫הדבר הבא ששמענו‬ ‫היה שהוא מת ארבעה חודשים לאחר מכן.‬
‫זה היה ה-17 בספטמבר.‬
‫הטלפון צלצל והיא פשוט אמרה לי שרובי מת.‬ ‫פשוט ככה.‬
‫ברור שהייתי בהלם. לא יכולתי להאמין. מה?‬
‫צעקתי וצעקתי.‬
‫צעקתי: "רובי, תחזור!"‬
‫כאילו שהוא יכול היה לשמוע אותי ולחזור.‬ ‫צעקתי,"רובי, תחזור".‬
‫כששמעתי שהוא נרצח, התמלאתי בכעס‬
‫על כך שמישהו מסוגל להרוג את רובי.‬
‫כי הוא היה בחור נחמד. הוא היה בחור טוב.‬
‫הוא פשוט היה בחור פגוע,‬ ‫וחשבתי שאולי מישהו הרג אותו‬
‫כי הוא חשב שרובי לא שווה כלום‬ ‫ושנאתי את זה.‬
‫- אישה נכלאה בחשד לרצח -‬
‫ואז קראתי שזו הייתה האישה הזאת.‬
‫ובעיתון נאמר שהיא הייתה החברה שלו.‬
‫וחשבתי: "לא. מי זו האישה הזאת?‬ ‫ולמה היא הרגה את רובי?"‬
‫- בילינגס, מונטנה -‬
‫- משטרת בילינגס -‬
‫לא בכל יום קורה משהו כזה בבילינגס,‬
‫שאישה מואשמת בפשע כל כך מתועב.‬
‫- משטרה וביה"מ -‬
‫ולא רק זה, אלא שהיא השתמשה בידיים שלה‬
‫לביצוע הפשע הזה.‬
‫שמי סטיב האלם.‬
‫אני עובד במחלקה המשטרתית של בילינגס‬ ‫כאן במונטנה כ-14 שנה.‬
‫כשהכנסתי את לינדזי לחדר החקירות‬
‫היה לי מושג מסוים‬ ‫לגבי הדרך שבה איבד רובי את חייו.‬
‫ורק רציתי להבין מה קרה ולמה זה קרה.‬
‫ומתי הוא התחיל לבקש ממך לסיים לו את החיים?‬
‫לפני כשבוע.‬
‫איך השיחה הזאת התחילה?‬
‫שתינו הרבה יין ולא היינו שיכורים,‬ ‫והוא אמר...‬
‫"אני לא מאושר כאן. באמת שלא.‬ ‫אני רק רוצה למות. אני רק רוצה להיעלם."‬
‫ואמרתי: "תראה,‬
‫אני בחורה גדולה וחזקה,‬
‫אני יכולה להרוג אותך בלי שזה יכאב.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫ואם זה מה שאתה באמת רוצה,‬
‫אני אוהבת אותך ואתן לך את זה."‬
‫עד המקרה הזה, שמעתי לעיתים רחוקות,‬ ‫אם בכלל, ‬
‫על כך שמישהו מבקש ממישהו אחר להרוג אותו.‬
‫אני עוסק בזה זמן רב.‬ ‫אם מישהו רוצה לסיים את חייו,‬
‫יש דרכים רבות אחרות לעשות את זה.‬
‫בואי נחזור לבוקר הזה.‬
‫על מה דיברתם כששכבתם על הקרקע‬ ‫בחניון של "וולמארט" מאחורי הרכב?‬
‫שום דבר. דיברנו על לקנות עוד אלכוהול.‬
‫כן? סתם פטפטתם?‬ ‫-כן.‬
‫פשוט בילינו ועשינו...‬
‫אז לפי העדות של לינדזי בשלב הזה,‬
‫הם שיכורים ומדברים על כמה הכול טוב.‬
‫ופתאום, לאחר כמה דקות, אנחנו בתוך הרכב.‬
‫ופתאום, לדבריה, רובי אומר שהוא לא מאושר.‬
‫הוא רוצה למות, והוא רוצה שהיא תהרוג אותו.‬
‫שוב, זה פשוט לא הגיוני.‬
‫תראי לי מה עשית.‬
‫החזקתי אותו באחיזת חנק, ככה...‬ ‫-בסדר.‬
‫עד שהוא התחיל לפרכס קצת.‬
‫ואז הוא התעלף. וחשבתי, ״בסדר.״‬
‫וכשהוא התעלף,‬
‫נעמדתי לפניו ותפסתי את האף והפה שלו‬
‫וסגרתי לו את הפה.‬ ‫-בסדר.‬
‫ויצא לו קצת קצף מהפה.‬
‫חשבתי שהוא מת, ועזבתי אותו.‬
‫והוא פירכס עוד קצת.‬
‫ושאלתי, ״רובי, אתה באמת רוצה שאעשה את זה?‬ ‫כי אני לא רוצה.״‬
‫והוא החזיר את היד שלי.‬
‫ואמרתי, ״בסדר...״‬
‫זה שקר מוחלט.‬
‫אם תקשיב לסרטון מקרוב היטב,‬ ‫היא אומרת שהוא תפס לה את היד‬
‫ושם אותה על הפה שלו.‬
‫אם אתה חסר הכרה,‬
‫אין לך את היכולת לתפוס מישהו‬
‫להחזיר את היד שלהם לפה שלך.‬
‫אין סיכוי שזה קרה.‬
‫כל מה שהיא עושה לו כרגע,‬ ‫הוא בידיים שלה. זה הכול, נקודה.‬
‫מה תכננת לעשות עם גופתו של רובי?‬
‫התקשיתי עם זה, כלומר, אתה יודע.‬
‫התקשיתי עם הכול.‬
‫אבל חשבתי שאמצא...‬
‫אזור ללא אנשים ואזרוק אותו שם. כלומר...‬
‫אז לאחר שנטלה את חייו של רובי.‬
‫היא חיפשה מקום לקבור אותו, לזרוק אותו.‬
‫ומהעדות שלה נראה שזה הטריד אותה מאוד.‬
‫ואז היא תחזור לוושינגטון‬
‫ותתנהג כאילו מעולם לא הכירה את רובי.‬
‫זה מראה לך כמה היא אהבה את רובי.‬
‫היא לא אהבה את רובי.‬
‫אחרת היא לעולם לא הייתה עושה דבר כזה.‬
‫אפילו אם הוא התחנן בפנייך, למה עשית את זה?‬
‫אנחנו בשלב שבו הריאיון למעשה הופך לחקירה.‬
‫והייתי המום מהדבר הבא שיצא מפיה.‬
‫זה העניין, לינדזי.‬
‫אני עושה את זה הרבה זמן, בסדר?‬
‫אני מאמין לאיך שזה קרה.‬
‫אני מאמין שטיילתם.‬
‫אני לא מאמין שהוא לא היה מאושר והתחנן ש...‬
‫לא, זה בדיוק מה שקרה.‬
‫אבל כן...‬
‫האמת היא שפשוט רציתי להרוג מישהו במו ידיי.‬
‫זה נשמע לי יותר הגיוני.‬
‫זה היה מזעזע ממש.‬
‫אף אחד לא אמר לי את זה בריאיון לפני כן.‬
‫אז פשוט רצית לדעת מה ההרגשה‬ ‫להרוג מישהו במו ידייך?‬
‫בערך, אבל לא.‬ ‫-בסדר.‬
‫הוא גם ביקש ממני.‬ ‫-חכי רגע, לפי הסדר, מתוקה.‬
‫אתה מצייר אותי בתור רעה.‬ ‫-בכלל לא.‬
‫אני לא הרעה.‬ ‫-אני קראתי לך רעה?‬
‫לא.‬ ‫-את באזיקים?‬
‫לא.‬ ‫-האם הבאתי עוד חמישה חבר׳ה‬
‫כי אני מת מפחד ממך?‬
‫אתה צריך. אני צוחקת.‬
‫לא.‬ ‫-את מבינה?‬
‫אני יודעת.‬ ‫-בסדר. אז בדיוק אמרת‬
‫שרצית לדעת מה ההרגשה‬ ‫להרוג מישהו במו ידייך.‬
‫מה גרם לך לחשוב ככה?‬
‫בגלל חוויות עבר, או מה?‬
‫הארוס אחרון שלי‬
‫שבר לי ככה את היד.‬
‫ואז הוא... אתה מבין?‬
‫בדיוק כמו שעשיתי לרובי, וחנק אותי.‬ ‫אני זוכרת שהתעוררתי על הרצפה‬‫,‬
‫וזה היה כאילו היית מתחת למים,‬ ‫אבל לא הייתי. ידעתי שהוא חונק אותי, ו...‬
‫ואני מניחה שרציתי להחזיר.‬
‫אבל לא למישהו מתוק כמו רובי.‬
‫הוא פשוט רצה שזה יקרה. אז אני...‬
‫אני מניחה שראיתי הזדמנות.‬ ‫-בסדר.‬
‫״ראיתי הזדמנות.״‬
‫זה כל הסיפור.‬
‫הזדמנות מושלמת, הוא לא ילחם.‬
‫אנחנו במיקום לא ידוע, איש לא מכיר אותנו.‬
‫אני רוצה ומוכנה. בוא נגמור עם זה.‬
‫אני רוצה לקחת חיים של מישהו.‬
‫במילים שלה. אי אפשר להתווכח‬ ‫עם מה שלינדזי אומרת במילים שלה בווידאו.‬
‫אני חושב שלינדזי מנסה להציג את עצמה‬
‫בצורה שתמעיט ממי שהיא באמת.‬
‫היא רוצחת בזדון, בכוונה תחילה.‬
‫- לינדזי האוגן לא כפרה באשמה‬ ‫ונשפטה ל-60 שנות מאסר -‬
‫- קלירווטר, פלורידה -‬
‫בואו נראה מה יש פה.‬
‫יש טלפון בשעה שבע,‬
‫זו השעה תשע.‬ ‫-כתוב 07:00?‬
‫כן, הנה, 07:00.‬ ‫-הבנתי.‬
‫זה 09:00 אצלנו.‬
‫אה, כי יש שתיים.‬ ‫-כן, שתי שיחות ברצף.‬
‫דורי ואני משרתים בכלא‬
‫לפחות 14 שנים, ורוב האסירים שפגשנו‬
‫הם לא אותו אדם שהיו לפני שנכנסו לכלא.‬
‫אז יש לנו חמלה‬
‫כלפי האנשים שאיבדו את חירותם עקב טיפשותם,‬
‫בחירותיהם הגרועות.‬
‫בוא נהיה בשקט, כי היא יכולה להתחבר.‬
‫היי.‬ ‫-היי, חבר׳ה.‬
‫היי. היית טובה.‬
‫אז את...‬ ‫-בסדר.‬
‫עזבת מוקדם?‬
‫לא, כולנו עזבנו באותו זמן,‬ ‫אבל היה מישהו בטלפון,‬
‫אז יצאתי להליכה.‬ ‫-יופי.‬
‫אז לא החמצת כלום?‬ ‫-לא.‬
‫אני אצטרך לדווח עלייך, לינדזי.‬ ‫איחרת בחמישים שניות.‬
‫אוי לא.‬ ‫-כן, את צריכה לעבוד על זה.‬
‫כן, את ממש משתפרת, אני יודע.‬
‫האמת היא,‬
‫בכנות, בשישי, כשדורי התקשתה עם המחשב,‬
‫איחרתי בערך ב-30 שניות.‬
‫ולא ידעתי.‬ ‫-באמת? ועכשיו את מתוודה?‬
‫כן.‬ ‫-אז ספרי לנו.‬
‫איך היה סוף השבוע שלך?‬ ‫-היה מדהים.‬
‫בתור הבחורה החדשה במקהלה, אני ממש נהנית.‬
‫הצלחתי לסלוח ללינדזי‬
‫כי אני יודעת שאלוהים סולח לי.‬ ‫-הלכנו להתנדב וביקשנו לשיר ביחד.‬
‫להיאחז בדברים‬
‫יכול לגרום לטינה רבה בתוכנו,‬ ‫וזה יכול להרוס אותנו.‬
‫למה שלא תשירי לנו עכשיו? תוכלי לעשות זאת?‬
‫בסדר.‬ ‫-לא שמעתי את זה הרבה זמן.‬
‫״כמה פעמים‬
‫חשתי את הבושה‬
‫שבחטאיי הקוראים לי בשמי‬
‫אם תקדיש זמן ותאזין‬
‫תשמע זאת גם אתה‬
‫חטאיך נסלחו‬
‫ואתה שלם‬
‫לא אשם״‬
‫אמן.‬
‫- כנסיית "סאנקוסט" -‬
‫תודה, לינדזי. אנחנו אוהבים לשמוע אותך שרה,‬ ‫ובואי ניפרד.‬
‫אוהבים אותך. ביי.‬ ‫-תתקשרי מתי שתרצי. ביי.‬
‫אני חושב שזה חשוב להעביר את המסר‬
‫לגבי מחילה. לתת ולקבל מחילה.‬
‫- עשרה חודשים לאחר רצח בנם -‬
‫- דורי וג׳ין כתבו ללינדזי שהם סולחים לה -‬
‫- מדוע לסלוח? -‬
‫אני חושב שהמחילה שלנו בהתחלה‬ ‫הייתה אמיתית.‬
‫אני חושב שמה שלא היה לנו בהתחלה,‬ ‫ומה שאתה רואה עכשיו,‬
‫הוא אהבה כלפיה לינדזי.‬
‫איך אפשר? כפי שאמרתי במכתב הראשון שלי,‬
‫לרוב אני פותח את המכתב‬ ‫במילים ״לינדזי היקרה,״‬
‫אבל אני בהחלט לא חושב שאת יקרה,‬
‫לאחר מה שעשית.‬
‫אבל זמן לא רב לאחר שהתחלנו להתכתב‬
‫יכולתי לומר, ״לינדזי היקרה.״‬
‫לא ציפיתי שזה יגיע כל כך רחוק.‬
‫וחשבתי, בסדר,‬
‫האדם היקר הזה מצטער.‬
‫היא תשלם על זה בכלא.‬
‫אבל ההתכתבות המשיכה, עד עכשיו.‬
‫- בעשרה ביוני, 2017 -‬
‫- ביקרו דורי וג׳ין את לינדזי במונטנה -‬
‫הלוואי שכולכם יכולתם להיות שם‬ ‫כשדורי פגשה את לינדזי.‬
‫היינו בחדר, באזור של הביקורים.‬ ‫הם פינו אותו בשבילנו.‬
‫לינדזי נכנסת. שמענו את הצעדים שלה במסדרון.‬
‫הדלת נפתחת.‬
‫היא נכנסת. היא הולכת לעבר דורי,‬ ‫דורי הולכת אליה.‬
‫ולינדזי אומרת,‬
‫״אני כל כך מצטערת.״‬
‫ודורי אומרת,‬
‫״אני סולחת לך, לינדזי.‬ ‫אני סולחת לך. אני אוהבת אותך.״‬
‫והן התחבקו.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬ ‫-לינדזי, אני אוהבת אותך.‬
‫זה היה נהדר.‬
‫ואז דורי ידעה שהסליחה שלה אמיתית.‬
‫האהבה הייתה אמיתית.‬
‫אני חייבת לומר שלינדזי הביאה לי הרבה שמחה,‬
‫בדרך שבה הגיבה.‬
‫האדם שלקח את חיי בני,‬
‫כשהיא אומרת ״אני כל כך מצטערת,״‬
‫ומקבלת את המחילה שלנו.‬
‫היא היוותה לי דוגמה‬ ‫לדרך שבה אני צריכה להתנהג עם המושיע שלי,‬
‫אשר סולח לי.‬
‫- בילינגס, מונטנה -‬
‫- משטרה עירונית ובית המשפט -‬
‫הנה זה.‬
‫- הבלש סטיב האלם חקר את הנסיבות‬ ‫שהובילו לרציחתו של רובי -‬
‫- לפני שהגיעו לבילינגס‬ ‫רובי ולינדזי נפגשו עם חברים -‬
‫אז ביום שישי אחה״צ‬ ‫היית במיזולה עם רובי, רוברט מאסט, ‬
‫והבחורה שאיתו, לינדזי.‬
‫היא הייתה מלחיצה.‬
‫אין ספק ששניהם שתו.‬
‫היא הייתה ממש דלוקה עליו.‬
‫היא כאילו אמרה, ״אני מאוהבת ברובי.‬
‫הוא ממש חשוב לי. אני ממש אוהבת אותו.״‬
‫אבל הם לא הכירו הרבה זמן.‬
‫- לינדזי פגשה את רובי ב-20 באוגוסט, 2015 -‬
‫- היא הרגה אותו ב-15 בספטמבר -‬
‫- הם הכירו 26 ימים -‬
‫אתה מכיר מישהי ארבעה שבועות,‬
‫ופתאום אתה אומר, ״את יודעת מה?‬
‫אני מכיר אותך חודש.‬ ‫את נראית לי בחורה נחמדה.‬
‫אני לא רוצה לחיות יותר. תוכלי להרוג אותי?״‬
‫זה לא... אין מצב. זה לא קרה ככה.‬
‫הוא דיבר הרבה על האקסית שלו,‬ ‫קייט, חברה משותפת שלנו.‬
‫ונראה שזה עצבן אותה.‬
‫הם היו ביחד שנים,‬
‫והקשר היה ממש חזק,‬ ‫למרות שהם בילו זמן בנפרד.‬
‫זו הייתה הנקודה, שהוא מתגעגע לקייט.‬
‫זה היה ברור. הוא המשיך לדבר עליה.‬
‫ונראה שזה הרגיז את לינדזי.‬
‫למה לדעתך רובי היה עם הלינדזי הזו?‬
‫לא יודעת. היה לה רכב, זה היה טרמפ.‬
‫הם רצו לנסוע צפון מזרחה,‬
‫ואני יודעת ששם קייט הייתה.‬
‫אולי היה לו מניע נסתר‬ ‫ואולי היא הבינה את זה.‬
‫הקנאה בתוכה. הידיעה...‬
‫שהיא אהבה את רובי יותר משהוא אהב אותה.‬
‫אם הוא בכלל אהב אותה.‬
‫והוא השתמש בה כדי לחזור לאהבת חייו, קייט.‬
‫אני חושב שזה היה כמו שמן למדורה.‬
‫והתנאים הבשילו באותו חניון של "וולמארט"‬
‫בבילינגס, מונטנה.‬
‫- אביו, אימו החורגת, אחיו,‬ ‫אחיותיו החורגות וחבריו של רובי -‬
‫- סירבו להשתתף בסרט -‬
‫- רבים מהם התנגדו לכך‬ ‫שלרוצחת תינתן במה פומבית -‬
‫- חלקם האמינו שדורי וג׳ין‬ ‫מנצלים את מותו של רובי -‬
‫- לתועלתם האישית -‬
‫כשאחרים אמרו לי,‬
‫״לעולם לא אוכל לסלוח למישהו‬ ‫שהרג את הילד שלי,"‬
‫הרגשתי שהם אומרים זאת כאילו בגדתי בו.‬
‫ואני מבינה אנשים שקשה להם לסלוח,‬ ‫וכאלה שלא סלחו ללינדזי.‬
‫אנחנו בטוחים יותר מכל דבר אחר‬
‫שמה שרובי היה רוצה שנעשה‬
‫הוא לסלוח ללינדזי.‬
‫אני יודע שיש כמה שמפקפקים‬ ‫בכך שלינדזי כנה לגמרי,‬
‫לי אין בעיה לקבל את סיפורה של לינדזי.‬
‫בשורה התחתונה,‬ ‫נגיד שהיו כוונה פלילית ותכנון מראש וכולי,‬
‫אני עדיין מאמין שעלינו לסלוח לה.‬
‫היא הייתה צריכה לקחת אותו לבית חולים,‬ ‫והוא היה צריך לקבל שם עזרה.‬
‫אני יודעת את זה, ג׳ין יודע את זה,‬ ‫היא יודעת את זה.‬
‫היא אמרה לנו את זה.‬
‫אבל אני לא מתרצת תירוצים למה שעשתה.‬
‫אני פשוט יודעת‬
‫שהישועה אמיתית.‬
‫- סכנה, אין להאכיל או להטריד -‬
‫אנו מאמינים שהאדם שלינדזי נהיית,‬
‫החיים שהיא חיה,‬
‫עוזרים לתת משמעות לחייו של רובי.‬
‫ובכך אני מניח שאפשר לומר‬ ‫שזה עוזר לתת משמעות למותו של רובי.‬
‫- הסגת גבול אסורה -‬
‫אנשים שומעים את הסיפור,‬
‫והם חושבים שדורי אולי פוגעת בזיכרון בנה,‬
‫או לא מכבדת אותו,‬
‫בחברות שלה איתי.‬
‫ואני מבינה מה גורם להם לחשוב כך.‬ ‫אני יודעת שקשה לתפוס את זה.‬
‫אבל אני לא יכולה שלא לחשוב‬ ‫שזה מה שרובי היה רוצה.‬
‫- במדינת מונטנה -‬
‫- אסירים זכאים לשחרור על תנאי‬ ‫לאחר שריצו רבע מתקופת מאסרם -‬
‫- תמיכת משפחת הקורבן נלקחת בחשבון‬ ‫על ידי ועדת השחרור -‬
‫- לינדזי האוגן תהיה זכאית‬ ‫לשחרור על תנאי בשנת 2030 -‬
‫אני מניחה שמערכת היחסים שלי עם דורי וג׳ין‬ ‫יכולה להתפרש כניצול עבור השחרור שלי,‬
‫אבל אני לא חושבת על זה.‬
‫האם אני מקווה להשתחרר יום אחד? בהחלט.‬
‫אבל אני מאמינה‬ ‫שאלוהים שם אותי כאן מסיבה מסוימת.‬
‫ואם הוא רוצה שאשאר כאן כל 60 השנים,‬ ‫אשאר כאן.‬
‫- הסגת גבול אסורה -‬
‫- העובר על החוק יועמד לדין -‬
‫אני לא חושבת שרגשותיו של רובי כלפיי‬ ‫היו חזקים כמו הרגשות שלי אליו.‬
‫בקושי הכרתי אותו.‬
‫דיברנו הרבה והיינו מאוד קרובים,‬
‫אבל לא הכרתי...‬
‫את אימא שלו, או שהיה לו אבא חורג.‬
‫כשהחלתי לבלות עם רובי.‬
‫הוא דיבר על לעבוד בקציר הסלק ולחזור לקייט.‬
‫ופגשנו חברים של רובי בדרך במיזולה,‬
‫כמה ימים לפני הרצח,‬
‫וכולם דיברו על קייט בחמימות.‬
‫וזה גרם לי לקנא.‬
‫זה פגע בי וגרם לי להרגיש חסרת חשיבות.‬
‫ו...‬
‫ורובי ואני רבנו על זה.‬
‫דיברנו על זה, רבנו על זה.‬
‫זה בכלל לא מפתיע אותי שאנשים חושבים‬
‫שהוא הלך לפגוש את קייט ‬
‫כי זה בטח היה הדבר האחרון‬ ‫שאנשים שמעו ממנו.‬
‫אבל הוא אמר שהוא רוצה להישאר איתי.‬
‫והאמנתי לו.‬
‫אני עדיין מאמינה שהוא התכוון לזה.‬
‫אז פשוט להקשיב לזה?‬
‫אני מאמין לאיך שזה קרה.‬
‫אני מאמין שטיילתם.‬
‫אני לא מאמין שהוא לא היה מאושר והתחנן ש...‬
‫לא, זה בדיוק מה שקרה. אבל כן...‬
‫האמת היא שפשוט רציתי להרוג מישהו במו ידיי.‬
‫זה נשמע לי יותר הגיוני.‬
‫לא שמעתי את ההקלטה הזו הרבה זמן.‬ ‫אני מזועזעת.‬
‫אני נבוכה.‬
‫אני מתביישת.‬
‫ואני מצטערת שהגישה שלי הייתה כל כך מזלזלת.‬
‫זה מחריד.‬
‫אמרתי שאני רוצה לדעת‬ ‫מה ההרגשה להרוג מישהו במו ידיי‬
‫כי...‬
‫קראו לי שקרנית שוב.‬
‫ובמערכת היחסים לפני רובי,‬
‫קראו לי שקרנית כל הזמן כשהייתי כנה.‬
‫ומצאתי שהדרך הקלה ביותר‬
‫להפסיק להיקרא שקרנית,‬
‫היא לומר לאדם שקורא לי שקרנית‬ ‫את מה שהם רוצים לשמוע.‬
‫לכל מי שחושב שזה היה משהו שאני...‬
‫חיפשתי, או תכננתי,‬
‫או רציתי לעשות...‬
‫אני לא חושבת שאוכל לשנות את דעתכם,‬
‫אבל זה לא נכון.‬
‫מעולם לא רציתי להרוג אף אחד.‬
‫ברגע שהרגת מישהו, אי אפשר להרגיש רגיל שוב.‬
‫אני מפחדת לחבק מישהו.‬
‫אנשים מסתכלים על הידיים שלי...‬ ‫הן מלוכלכות?‬
‫משהו לא בסדר איתן?‬
‫כי לפעמים אני מרגישה כאילו זה המצב.‬
‫אני חושבת שהדרך היחידה‬ ‫להראות כמה אני מצטערת‬
‫היא לחיות חיים אחרים‬
‫ולהיות האדם הכי טוב שאוכל‬
‫למען רובי ולמען כל האנשים‬ ‫שבהם פגעתי כשלקחתי אותו.‬
‫אם אוכל להשפיע,‬ ‫אם אוכל לעשות משהו טוב עם חיי,‬
‫זה כאילו רובי חי דרכי.‬
‫כאילו שלחייו של רובי יש משמעות. ואולי...‬
‫זה לא יספיק לעולם, אבל זה מה שאוכל לתת.‬
‫וזה מה שאני מתכוונת לעשות,‬ ‫זה מה שאני עושה מדי יום.‬