‏לכל אדם יש הלך רוח משלו ‏וכוח משלו לבחור את גורלו.
‏כן, ביקשתי את הכיסא החשמלי. ‏ביקשתי את הכיסא החשמלי
‏כי זה מוות מידי.
‏- לא תרצח -
‏- מאז השבת עונש מוות בארצות הברית ב-1976
‏- יותר מ-8,000 איש
‏- נשפטו לעונש מוות על רצח.
‏- זה הסיפור של האסיר הנידון למוות ‏מספר 0-375690 -
‏- כלא המדינה -
‏רבים משערים שביקשתי כיסא חשמלי
‏כדי לדחות את הוצאתי להורג...
‏וזה לא נכון.
‏אני יודע שאני אשם.
‏מה הטעם לקבל עונש מוות
‏אם לא משתמשים בו באופן הנכון?
‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏הלכתי ויריתי ירייה אחת
‏וכשהתקרבתי יריתי עוד ירייה.
‏היא נורתה דרך הלחי וזה עצר בלסת שלה.
‏הובלתי אותו מאחורי שולחן ‏ודקרתי אותו 25 פעמים.
‏לא האמנתי.
‏חשבתי, אני לא מאמין שהרגתי מישהו.
‏לא הרגשתי רע בנוגע לזה.
‏התחלתי לדקור אותו, דקרתי את הבחור על הספה.
‏- עניין של חיים ומוות -
‏- במרס 1997 ויין דוטי הורשע ברצח -
‏- כלא המדינה פלורידה -
‏- כרגע הוא בשורת הנידונים למוות -
‏- רייפורד, פלורידה -
‏- בית כלא -
‏אתה לא נועל אדם בתא. הוא לא חיה.
‏אתה פשוט לא עושה את זה. ‏אתה לא יכול לצפות מהפרט
‏שיהיה בן אדם אחרי ששמת אותו בתא לנצח.
‏זה פשוט לא עובד כך.
‏זה הופך את האדם לגרוע יותר
‏ממה שהיה כשהוא נכנס לשם.
‏נולדתי בפואבלו, קולורדו, ‏ב-12 באפריל, 1973.
‏אבי היה שתיין.
‏הוא תמיד היה בחוץ ושתה ‏או הסתובב עם החברים שלו.
‏הוא התעלל בכל האימהות החורגות שלי.
‏אני זוכר פעם אחת בבירור.
‏הוא הכה את אימא שלי כל כך, ‏עד שהיא נראתה כמו...
‏משהו שיצא מהזירה עם מייק טייסון.
‏חצי מהשיער שלה נתלש מהראש.
‏שתי העיניים שלה היו נפוחות, ‏האף שלה היה חבול, הפה שלה היה חבול.
‏אם היינו מחזיקים אקדחים בבית, ‏מה שאבא שלי מעולם לא עשה,
‏הייתי הורג את אבי.
‏הייתי צריך לעשות את זה לפני הרבה זמן.
‏מנקודה זו ואילך ‏ההיתקלויות שלי עם החוק החריפו.
‏התחלתי לברוח מהבית, לגנוב שיקים מאבא שלי,
‏לגנוב כסף מאבא שלי, לנסות לצאת...
‏ניסיתי נואשות לצאת מהסביבה הזאת.
‏בסוף, כשהייתי בן 15, 16
‏עזבתי את הבית שלו.
‏אמרתי שאני לא יכול לסבול את זה יותר. ‏אני כעת בגיל שאני יכול לעזוב את הבית.
‏- אחרי שעזב את הבית
‏- דוטי הסתובב במדינה במשך כמה שנים -
‏- כנסיית האל הראשונה, פלנט סיטי -
‏- ב-1996, בגיל 23,
‏- הוא קיבל עבודה במפעל ‏בפלנט סיטי, פלורידה -
‏סבא שלי אמר לי כל הזמן,
‏"בן, אל תשמור דברים בראש שלך
‏כי אם תשמור דברים, זה יצטבר
‏והדברים יתפוצצו ואתה תמצא את עצמך
‏בצרה, צרה צרורה",
‏וזה מה שקרה בסוף.
‏התחלתי לשתות יותר
‏ונהייתי כועס יותר ותוקפני יותר.
‏הרווי הורן היה המנהל שלי.
‏הוא היה גם אדם מבוגר שמכור לקריסטל מת'.
‏אז הלכתי לשם ולקחתי מת' מדי פעם בפעם.
‏הייתי בבית שלו ערב אחד.
‏הלכתי לשם עם אקדח...
‏אבל לא התכוונתי לשדוד אותו ‏או לעשות לו משהו.
‏הבאתי את האקדח לשם כדי להחליף בסמים.
‏כשהופעתי שם
‏שנינו צרכנו במשך שבוע קריסטל מת'.
‏התחיל ויכוח.
‏כשהוא קם מהכיסא שלו ידעתי באותו רגע
‏שיהיה לנו ריב נורא,
‏או שאצטרך... ‏להרוג אותו מיד או לפחות לפגוע בו
‏ואם אני עומד לירות בו, למה לא להרוג אותו?
‏הצלחתי לדחוף אותו מעליי ‏וכשדחפתי אותו מעליי
‏משכתי את האקדח ויריתי בו מטווח אפס בפנים.
‏לא ידעתי אם הוא מת או לא...
‏אז אמרתי, "אני לא יכול ‏להשאיר גבר חצי גוסס בבית שלו"
‏ויריתי באקדח חמש פעמים בפנים שלו.
‏הגיע לו למות? נראה שלא.
‏אבל הוא מת ואני לא יכול להחזיר אותו.
‏המדינה ביקשה עונש מוות...
‏אבל כיוון שלא הייתה לי היסטוריה חמורה
‏הם ביטלו את עונש המוות ובסוף שפטו אותי
‏למאסר עולם ללא שחרור על תנאי.
‏- ב-2011 דוטי היה אסיר בכלא פלורידה -
‏היו לי ציפיות גבוהות לכבוד.
‏נתתי כבוד, רציתי אותו הדבר חזרה.
‏לא משנה אם אתה אסיר, לא משנה אם אתה שוטר.
‏זה לא תמיד ככה, בעיקר עם אסירים.
‏בזמני, מכרתי טבק, שאסור שיהיה לנו,
‏אז זה היה כמו שוק שחור.
‏קסביאר רודריגז.
‏בהתחלה חשבתי שהוא גנב משהו ממני.
‏הוא היה צעיר. דיבר דברי חלקלקות. ‏הוא קרא לי "מפצח איברים".
‏- דוטי וחבר אסיר קראו לרודריגז לאתגר
‏- בכך שהציעו לו הזדמנות ‏לזכות בטבק הידוע כ"ריפ" -
‏אמרתי לו,
‏"אנחנו נשים עליך אזיקים עשויים מסדינים
‏ואם תצא, אתן לך חפיסה של ריפ."
‏חפיסה של ריפ זה כמו מאה דולר
‏במקום הזה בזמנו.
‏הוא הסכים לעשות את זה.
‏הלכתי מאחוריו ותפסתי אותו באחיזת חנק
‏כדי לגרום לו להתעלף.
‏אני יודע שברגע שמנתקים את אספקת הדם למוח
‏בתוך דקות מתים
‏כי המוח נשאר בלי חמצן.
‏בערך 15 שניות, הוא השתין על עצמו.
‏ראיתי שתן על הרצפה.
‏דקרתי אותו בערך 25 פעמים ‏באזור הבטן ובאזור העליון.
‏אחרי שהוא מת עישנתי סיגריה.
‏התקלחתי אחרי זה והלכתי למפקדה
‏ואמרתי, "היי, יש לכם גופה למעלה".
‏זה היה מחושב מאוד.
‏להיות בכלא באבטחה מרבית
‏ולהצליח... להשיג את זה, היה די טוב.
‏אין ספק בדבר האשמה שלי בתיק הזה.
‏אני לא רואה טעם בהלקאה נפשית עצמית...
‏ולשבת בנוח...
‏ולדמיין פנטזיה שאני לא אשם, ‏כשאני יודע שאני אשם.
‏- במשפט דוטי הודה באשמה ‏ברצח קסביאר רודריגז -
‏- הוא נשפט למוות ב-2013 -
‏- דנוור, קולורדו -
‏אני מרי קול. אני אימא של ויין צ'ארלס דוטי.
‏זה רנדי. הוא השתחרר מהצבא זה עתה.
‏יצאנו זמן מה, ‏נכנסתי להיריון וילדתי את ויין.
‏משקלו היה שני קילוגרמים ו-700, אני חושבת.
‏היה לו שיער מתולתל, ‏בלונדיני, עיניים כחולות.
‏נראה בדיוק כמו אבא שלו, ממש שם. ‏אבא שלו בלונדיני, עיניים כחולות.
‏הוא אהב את החופש שלו, רנדי.
‏הוא היה הבעל
‏שהלך ולא חזר.
‏יום אחד רנדי ואני נקלענו לוויכוח.
‏הלכתי למכולת.
‏כשחזרתי ויין ורנדי נעלמו.
‏התקשרתי למשטרה.
‏אמרתי להם שהבן שלי נעלם, ‏שהאב לקח אותו, לקח את התינוק.
‏הם אמרו, "הייתם פרודים?" ‏ואמרתי, "לא, לא היינו".
‏הם אמרו, "טוב, לרנדי יש...
‏לאבא יש זכות על הילד בדיוק כמו לך."
‏חשבתי, אולי הוא יופיע,
‏במוקדם או במאוחר, אבל הוא מעולם לא הופיע.
‏מעולם לא החזיר את ויין, ‏ולא נתן לי לדעת כלום.
‏ויין אמר לי שרנדי אמר לו שאני מתה.
‏- בגיל 14
‏- ויין דוטי גילה שאמו מרי עדיין בחיים -
‏הוא נכנס לאסם של סבתא שלו ‏במישיגן ומצא תמונות שלי,
‏הוא לא ידע מי זו, שאל את סבתא שלו מי זו.
‏היא אמרה לו, "זו אימא שלך".
‏בפעם הבאה שראיתי אותו
‏הוא היה הרבה יותר מבוגר, בן 20, 21.
‏ויין התקשר ורצה לבוא לדנוור...
‏ולפגוש את האחים שלו ואת אחותו.
‏הטסנו אותו לכאן.
‏הוא היה כאן כשלושה חודשים, לכל היותר.
‏כשהוא היה כאן הוא הרגיש לא במקום.
‏אני באמת שייך לכאן או שאני לא שייך לכאן?
‏הוא מצא עבודה. הוא קנה לו מכונית.
‏הוא אהב לצאת למחנאות, אז היו לו חברים...
‏והם היו נוסעים בליל שישי וחוזרים בראשון.
‏באנו הביתה.
‏המכונית של ויין לא הייתה בחוץ.
‏כלום, אז חשבתי, הילד הזה יצא שוב הלילה.
‏למחרת, כלום,
‏והבוס שלו, שהוא עבד אצלו, המעסיק שלו...
‏התקשר ואמר לי שהוא הלך, ‏הוא עזב, הוא התפטר...
‏והוא חוזר לפלורידה. אבא שלו צריך אותו שם.
‏אני לא מבינה למה הוא קם והלך כפי שהוא עשה.
‏האם לרנדי הייתה השפעה חזקה עליו או...
‏או שרנדי גרם לו להרגיש אשמה
‏כך שהוא היה צריך לחזור לשם?
‏לא שמעתי כלום זמן מה
‏ואז רנדי התקשר אליי ואמר, "מרי?"
‏אמרתי, "כן?"
‏ואני... הקול, המבטא של פלורידה.
‏"מרי?" "כן?"
‏"זה רנדי". "בלי צחוק.
‏מה אתה רוצה?"
‏"טוב, ויין באמת עשה את זה עכשיו."
‏"מה הוא עשה?"
‏"הוא ירה בבחור בפנים חמש פעמים."
‏- בארטו, פלורידה -
‏ויין דוטי הרג את אבא שלי, רצח אותו בדם קר.
‏ירה בו בפנים.
‏שמו של אבא שלי היה הרווי יוג'ין הורן השני.
‏שמי הרווי יוג'ין הורן השלישי.
‏בילינו ימי ראשון רבים בדיג במים,
‏זמן של אבא ובן, בעצם.
‏אנחנו...
‏היו לנו הרבה ימים נהדרים בדיג באגם.
‏רוב הזיכרונות המוקדמים שלי היו ללכת לדוג
‏ורוב הזיכרונות המוקדמים ‏המאושרים שלי היו דיג עם אבא שלי.
‏אני ואבא שלי היינו קרובים מאוד.
‏הייתי ילד יחיד, בלי אחים ובלי אחיות, ‏קיבלתי את כל תשומת הלב.
‏כל האהבה והדאגה והכול
‏שאני מניח שאפשר להרעיף על אדם אחד.
‏הוא נתן לי הכול.
‏היה לו חוש הומור נהדר.
‏הכול בכיף, לא מרושע או משהו,
‏אלא פשוט בחור נהדר, בחור מהנה להיות איתו.
‏ממש לפני יום הולדתי ה-21...
‏הייתי בעבודה וכמה שוטרים באו לעבודה שלי.
‏אז הם בישרו לי את החדשות הרעות,
‏החדשות הנוראות ביותר ‏שאי פעם קיבלתי בכל חיי.
‏שאבא שלי נרצח.
‏נורה למוות.
‏כמובן, התאבלתי על לכתו ובינתיים, אני...
‏הסתבכתי בצרות...
‏ועשיתי כמה דברים שבטח לא הייתי צריך לנסות
‏וכמה דברים שלא הייתי צריך לעשות.
‏זה בהחלט השפיע על חיי, שאין מישהו שגאה בך.
‏כל בן רוצה לגרום לאבא שלו גאווה
‏בכל דרך, צורה או אופן.
‏הלוואי שהוא עדיין היה כאן ‏כדי להטיל חכה איתי
‏וליהנות מהיום, אבל...
‏הוא לא, אז בכל הזדמנות שיש לי
‏אני מנסה ללכת למים ולעשות אותו הדבר.
‏אני אוהב אותך, אבא.
‏- ארבע עשרה שנה אחרי הרצח ‏של הרווי הורן השני
‏- דוטי הרג ‏את קסביאר רודריגז בכלא פלורידה -
‏הוא אמר, "אימא, אני מצטער, אבל...
‏אני מקווה שאקבל עונש מוות. ‏אני מקווה שתוכלי למלא את המשאלות שלי".
‏אמרתי לו שכן, שהוא בוגר.
‏הוא יכול לקבל את ההחלטות שלו.
‏אבל אני לא רוצה שהוא ימות.
‏לא עד שהאל יגיד, "בסדר, ויין, זמנך הגיע".
‏אבל לא... מהבחירה שלו.
‏אין שום ספק בעניין האשמה שלי בתיק הזה.
‏האם יש לי חרטה כלפי הקורבן עצמו?
‏לא, אין לי.
‏אבל אני מסתכל באמו של הקורבן ‏ואילו אני הייתי זה שנרצח...
‏הייתי רוצה סגירת מעגל לאימא שלי
‏אם אני הייתי במצב הזה.
‏היה טוב לשמוע את הקול שלו.
‏הוא אמר שזה מגיע לו, אבל...
‏אני מצטערת. אבל הוא...
‏הוא אמר שמגיע לו למות ‏על שלקח את החיים האלה,
‏אבל כשהוא עשה את זה...
‏הוא עשה את זה כדי להציל את עצמו, ‏את העסק שלו.
‏הילד הזה ניסה לקחת את העסק של ויין.
‏קשה לראות איך ויין היה ‏מסוגל לעשות את הדברים האלה.
‏לפעמים אני מנסה לשים את עצמי בנעליו...
‏ואני לא מאמינה שהילד הזה ראה אהבה אמתית
‏בחייו,
‏חוץ מבילדותו ממש.
‏אני מאמינה שוויין בילה ‏כל כך הרבה שנים בכלא
‏עד שהוא לא מכיר משהו אחר.
‏מה שהוא למד בכלא...
‏מהחיים בכלא, זה או שאתה דואג לעצמך,
‏כי אף אחד אחר לא יעשה את זה בשבילך, אבל...
‏זו הדרך שבה ויין רוצה למות, ‏שמישהו יהרוג אותו?
‏ואז הוא ירגיש טוב יותר? ‏"בסדר, עכשיו אני יכול לראות את ישו"?
‏לא.
‏- גיינסוויל, פלורידה -
‏- ב-2013 דוטי בחר להגן על עצמו במשפט שלו
‏- על רצח קסביאר רודריגז -
‏- שדרות אן מספר אחת -
‏- אף שמעולם לא ביקש עונש מוות
‏דוטי תיאר את האירועים בכנות אכזרית -
‏- ביל סרוון תבע בשם מדינת פלורידה -
‏הוא טען נגד הטלת עונש מוות...
‏אבל כל מה שהוא עשה והציג למושבעים
‏היה, לדעתי, מניע אותם למסקנה
‏שמוות היה ההמלצה המתאימה.
‏- משרד התובע המחוזי, ויליאם פי סרוון -
‏היה לי הרבה קשר ישיר איתו.
‏אני לא מקבל את זה בדרך כלל, ‏בהחלט לא עם נאשמים ברצח.
‏הוא דמות מעניינת מאוד, הוא אדם חכם.
‏הוא גם ממש מפחיד...
‏בכך שהוא יספר לך בלי רגש שהוא הרג בעבר,
‏שאולי הוא יהרוג שוב
‏אם הוא יחשוב שהנסיבות מתאימות.
‏הוא מונע על ידי קוד אתי חזק וייחודי לו
‏אפילו אם הוא זר ולא מקובל על השאר,
‏אבל זה חלק מחייו.
‏- אוניברסיטת פלורידה -
‏- אחרי שהודה באשמה
‏- דוטי נשפט למוות בחמישה ביוני, 2013 -
‏- מחוז אלאצ'ואה, פרקליטות המדינה -
‏- אבל שלוש שנים לאחר מכן
‏- פסק הדין שלו הוכרז לא חוקי -
‏- בית המשפט העליון של מדינת פלורידה -
‏לפני כמה שנים
‏היה מותר לחבר המושבעים להמליץ
‏על גזר דין מוות לפי רוב
‏ושהשופט יקבל את ההחלטה הסופית.
‏בזמן המשפט הראשון של דוטי, זה מה שקרה,
‏פסק דין של עשרה נגד שניים המליצו על מוות.
‏בית המשפט העליון של ארצות הברית ‏שינה את החוקים
‏בדבר עונש מוות במדינות ובפלורידה בפרט
‏לפני כמה שנים, בתיק הנקרא הורסט.
‏לאחר החלטת הורסט זה מוכרח להיות פה אחד.
‏- החלטת הורסט קבעה ‏שעונש המוות של דוטי אינו תקף.
‏- כעת הוא אמור להישפט שוב ‏לפני חבר מושבעים חדש -
‏ייאמר לחבר המושבעים שהם לא קובעים
‏אם הוא אשם או לא. זה כבר הוחלט.
‏ההחלטה היחידה שלהם היא ‏מה גזר הדין צריך להיות.
‏שום דבר לא השתנה מאז המשפט ב-2013
‏שיגרום לי לחשוב אחרת ממה שחשבתי אז.
‏גזר הדין היחיד שאני חושב שאני יכול ‏לבקש מבחינה אתית וחוקית הוא מוות.
‏- חותם מדינת פלורידה - אנו בוטחים באל -
‏- ב-2016 דוטי יצר קשר עם עיתונים,
‏- מתלונן על התהליך המשפטי -
‏- אסיר רוצה זירוז הוצאה להורג -
‏- הודיתי באשמה והראיות מוכיחות כזו אשמה -
‏- המדינה מסתירה תיקים כאלה ‏- בין סדקים או מתחת לשטיח,
‏- מחזיקה את הנאשמים בבידוד במשך שנים.
‏- זה מונע ממשפחות הקורבנות ‏סגירת מעגל בצדק. -
‏- דוטי טען שהעיכובים רק מאריכים
‏- את הסבל של קרובי הקורבנות -
‏יכולתי להכביר מילים כדי להסביר ‏את הרגשות שלי אל ויין דוטי,
‏אבל בשלב זה אני בוחר שלא כי זה לא יועיל.
‏זה לא יחזיר את אבא שלי, ‏זה לא ישנה את דעתו של ויין.
‏הוא רוצה לעשות צחוק ‏ממערכת המשפט שלנו והחליט
‏שהוא צריך להיאבק על הזכות שלו למות.
‏הוא לא רצה לעשות את זה כשהוא הרג את אבי.
‏אחרי שהוא הרג את אבי
‏הוא עשה ככל שביכולתו כדי להיכנס לכלא.
‏אני חושב שהוא רוצח פחדן.
‏ויין דוטי הוא רוצח פחדן, זה בדיוק מי שהוא.
‏הוא כזה פחדן, עד שהוא מעדיף ‏לאפשר למדינת פלורידה
‏לקחת את חייו במקום ‏שהוא ייקח את חייו בעצמו.
‏הוא לא דאג בנוגע לחיים או לחיות עד ‏שהוא החליט שהוא לא אוהב את הכלא.
‏זה מה שהוא עשה, בילה קצת זמן בכלא,
‏אז ויין שינה את דעתו, ‏החליט שזה לא נהדר כל כך.
‏"הדרך היחידה שלי לצאת היא להתאבד, ‏אבל אני פחדן ואני לא יכול להתאבד.
‏אז אני אצטרך לגרום למישהו אחר להרוג אותי."
‏הרבה אנשים שאלו אותי,
‏"זה ייתן לך סגירת מעגל, אם ויין ימות בכלא?
‏זה ייתן לך סגירת מעגל ‏אם הוא יקבל את הכיסא החשמלי?
‏זה ייתן לך סגירת מעגל ‏לדעת שהאיש שהרג את אביך מת?"
‏אין דבר כזה סגירת מעגל.
‏אני לא יודע מאיפה אנשים המציאו סגירת מעגל,
‏כי אם אתה סוגר משהו, ‏זה אומר שהוא לעולם לא ייפתח.
‏זה אומר שתשכח מזה ולעולם לא אשכח מה...
‏רוצח פחדן עשה לאבי.
‏אז אני והמחשבה שלי
‏והתחושה שלי היא שאשמח, ממש אשמח
‏לראות את ויין דוטי הופך ‏לאסיר הזקן ביותר שעדיין חי
‏בכלא פלורידה.
‏לחיות עד ימי זקנתו, ‏כשהוא זקן ותשוש ובקושי יכול ללכת
‏והוא סובל, ואין משככי כאבים
‏ואין שום דבר שיקל את הכאב,
‏שום מיטה רכה, שום נוחיות.
‏אשמח לראות את ויין סובל לשארית חייו בכלא,
‏למות איש זקן מאוד בכלא,
‏זה הדבר הכי טוב שיכול לקרות לוויין דוטי.
‏- נפלס, פלורידה -
‏ויין הוא בחור טוב. ‏ויין הוא נהדר... הוא אדם נהדר.
‏מאוד...
‏- ברט מיז, אסיר לשעבר -
‏מבין, הוא אינטליגנטי מאוד.
‏יש לו לב טוב.
‏יש לו לב זהב.
‏הרבה אנשים היו שמחים לקבל לב כמו שלו.
‏אבא שלי עזב אותי לפני שנולדתי
‏והוא מת ממנת יתר של הרואין. ‏אימא שלא לא הייתה שם בשבילי.
‏הפעם הראשונה שהלכתי לכלא הייתה ב-2003.
‏אחרי שריציתי, הייתי אומר, חמש שנים בכלא...
‏אז פגשתי את ויין דרך חבר שלי...
‏הוא היה בחור טוב והוא אמר
‏שוויין אדם טוב לדבר איתו ברמה העסקית.
‏ברגע שהתחלנו לעשות עסקים יחד...
‏להרוויח כסף מלעיסת טבק והכול,
‏התחלנו לבנות חברות וזה נהיה...
‏הייתי אומר, לקשר של אב ובן.
‏לכן קראתי לו "אבא"...
‏כי הוא כמו אבא בשבילי.
‏מעולם לא היה לי אבא כשגדלתי, אז...
‏בשביל מישהו כזה, העצה שהוא נתן לי,
‏הייתה כמו מה שאבא נותן לבן, אז...
‏זה חשוב לי מאוד.
‏אנחנו כותבים זה לזה פעמיים בשבוע. ‏הוא שומר על השפיות שלי.
‏הוא שומר שאהיה במסלול.
‏רוצים מכתב מוויין?
‏הנה, בואו, נלך לכאן.
‏אלה...
‏אלה מכתבים מוויין כאן.
‏"יום שני, 18 בינואר, 2016.
‏שלום, בן. איפה אתחיל?
‏קודם כול, תדע שאבא אוהב אותך
‏והאהבה שלי היא ללא תנאי, בן.
‏אני חושב עליך בטח יותר ממה שאתה עליי,
‏אבל זה בסדר.
‏אתה רוצה לחזור לכלא? ממש לא.
‏לשם אתה הולך, בן.
‏אתה רוצה לאבד את הרישיון שלך?
‏עוד נהיגה בשכרות אחת ותהיה עבריין רגיל.
‏זמן בכלא, אין רישיון.
‏תשכח מכל זה. כמעט מתת.
‏אני אוהב אותך ואני יודע היטב ‏שאתה מסוגל ליותר מזה, ברט."
‏תראו את כל המכתבים האלה, זה מדהים.
‏יש יותר מדי לספור. אולי יש...
‏אולי קיבלתי מכתב ממנו בכל יום, זה נראה כך.
‏הוא תמך בי ואני תמכתי בו וזה פשוט...
‏כשאתה תומך במישהו,
‏עדיף שיהיה לך חבר יציב אחד ‏מ-30 חברים מזויפים.
‏כשאתה יכול באמת לדבר עם מישהו ‏אתה יכול לבטוח במישהו...
‏ואתה יודע שהוא לא ילשין עליך, זה יקר ערך.
‏ויין הרג את רודריגז בגלל טבק.
‏ויין... נתן פצצת טבק גדולה,
‏בסדר? לשים בעגלת הצינוק
‏להביא למישהו אחר.
‏רודריגז גנב את הטבק הזה.
‏זה הרבה כסף. משהו מוכרח לקרות.
‏ויין הושם במצב שבו זה היה ‏או החיים שלו או של רודריגז.
‏זה לא היה שהוא סתם עבר וירה בו בלי סיבה.
‏היה מניע.
‏הייתה סיבה למה שהוא עשה,
‏אבל הוא נאלץ לעשות את זה בדרך מסוימת.
‏אם היו לו אבא ואימא שתמכו בו
‏והיו שם בשבילו כשהוא גדל
‏הוא לא היה במצבו הנוכחי.
‏אם יוציאו אותו להורג, זה יהרוס אותי...
‏כי הוא דמות אב בשבילי.
‏הוא תמיד נתן לי עצות נהדרות.
‏יש לי השקפה אחרת על החיים עכשיו.
‏הוא היה השפעה גדולה על החיים שלי, בהחלט.
‏אמרתי, "אם לא תילחם בזה,
‏אתה משאיר אנשים מאחור שאוהבים אותך."
‏אהבה היא ללא תנאי.
‏כשאתה אוהב מישהו, אתה אוהב אותו ‏לא משנה אילו בחירות הוא עשה,
‏לא משנה מה הוא עשה.
‏כשאתה אוהב מישהו, אתה אוהב מישהו וזהו זה.
‏ואני אוהב אותו, הוא כמו אבא בשבילי.
‏הוא החבר הכי טוב שלי.
‏- טלהסי, פלורידה -
‏- דוטי בחר שוב לייצג את עצמו ‏- בשימוע המשפט החוזר שלו -
‏- ואולם חוקי מדינת פלורידה
‏- מחייבים אותו למנות עורך דין בהמתנה -
‏כעורכת דין בהמתנה,
‏אני צריכה להיות מוכנה ‏בכל רגע להיכנס לתיק הזה.
‏ויין, בכל זמן, יכול לפנות אליי ולהגיד,
‏"היי, קופק, אני רוצה שתעשי את זה."
‏אני חושבת שהסיכויים של ויין קלושים, ‏אבל אני צריכה להיות מוכנה לזה...
‏- אליס קופק -
‏כי שוב, בכל שלב מכריע, ‏שופט צריך שוב להזכיר לו,
‏"יש לך זכות לעורך דין בזה. ‏אתה רוצה לקבל עורך דין?"
‏בהחלט הוגן להגיד שוויין...
‏מההתחלה, ברגע שנשפט למוות,
‏אמר, "טוב, מה אני צריך לעשות ‏כדי לזרז את עונש המוות שלי"?
‏הייתי אומרת שאני מכירה את ויין מצוין.
‏ויין הוא אגוז קשה לפיצוח.
‏אבל אני אוהבת לחשוב שהוא בוטח בי,
‏לא רק כעורכת הדין שלו, אלא כחברה.
‏ברור שוויין לא מחונך, ‏אבל האם הוא חכם? בהחלט.
‏בהחלט. אינטלקט נלהב...
‏וסקרנות.
‏יש הנחה
‏שהבחורים בשורת הנידונים למוות ‏הם מפלצות והם נוראים
‏ואין ספק, הם עשו דברים נוראים,
‏אבל זה לא מגדיר את מי שהם, הם לא רק זה.
‏לא הייתי רוצה שיגדירו אותי ‏לפי הדבר הגרוע ביותר...
‏הדבר הגרוע ביותר שעשיתי אי פעם בחיי.
‏ויין כבר נמצא אשם ברצח מדרגה ראשונה.
‏השימוע שמתקרב, הוא רק בשביל...
‏האם הוא יקבל מאסר עולם או עונש מוות?
‏משפטי רצח הם מורטי עצבים.
‏באמת, כל המשפטים, ברגע שהחופש של ‏מישהו מוטל על הכף, הם מורטי עצבים,
‏אבל משפטי רצח, ‏כשאתה מדבר על חיים ומוות, זה חזק.
‏ויין הוא אדם כן, לפעמים כן באופן אכזרי.
‏אפילו אם מה שוויין עושה ‏הוא להציג את זה בפני חבר המושבעים
‏ולתת... להם להחליט
‏והוא לא יתייעץ על עמדה מסוימת,
‏אני עדיין מקווה שהאל יראה ‏לחבר המושבעים את הטוב שבו.
‏כמובן, התקווה שלי היא ‏שהם יראו את הערך בחייו ושהם...
‏שהם יחוסו על חייו.
‏- זמן קצר לפני המשפט החוזר שלו
‏- דוטי הסכים לענות על שאלות נוספות ‏על התיק שלו -
‏ויין דוטי הוא רוצח פחדן.
‏זה בדיוק מי שהוא.
‏הוא כזה פחדן שהוא מעדיף לתת למדינת פלורידה
‏לקחת את חייו במקום לקחת את חייו בעצמו.
‏אשמח לראות את ויין סובל בשארית חייו בכלא.
‏מת אדם זקן מאוד בכלא,
‏זה הדבר הכי טוב שיכול לקרות לוויין דוטי.
‏אני מצטער שהוא מרגיש כך, ‏כשהוא לא מכיר אותי כאדם.
‏אם הוא מרגיש שאני צריך ‏לבלות את שארית חיי בכלא, שיהיה.
‏אבא שלו לא היה אדם מושלם.
‏האם הגיע לו למות? כנראה לא, ‏אבל הוא מת ואני לא יכול להחזיר אותו.
‏מצטער, אין לי הכוח לעשות את זה.
‏ויין הרג את רודריגז בגלל טבק.
‏זה לא שהוא עבר שם ‏וירה בו או משהו בלי סיבה.
‏היה מניע.
‏הייתה סיבה למה שהוא עשה
‏אבל הוא גם אולץ לעשות זאת, בדרך מסוימת.
‏ויין הועמד במצב שבו זה חייו או של רודריגז.
‏אני לא יכול להגיד בוודאות שרודריגז היה זה
‏שגנב את הטבק ממני.
‏אני לא יודע אם הוא עשה ‏את זה או לא. אין ראיות.
‏לא ראיתי אותו במו עיניי ‏לוקח משהו מהעגלה שלי
‏שהיה אמור להילקח ממנה.
‏אחרי שישבתי וממש חשבתי על זה,
‏מי כאדם שפוי ירשה לקשור את הידיים שלו
‏כשהוא למעשה גנב ממישהו בצורה כזאת?
‏התווכחנו בעבר, חודשים לפני, כשזה...
‏זה התחיל בגלל עיתון פשוט.
‏והוא, בזלזול, קרא לי "מפצח איברים".
‏בכלא או בכל מקום, שמישהו יקרא לי כך,
‏זה ממש מזלזל, זה לא מקובל עליי.
‏למה? כי אני לא קורא לאנשים ככה.
‏יש לי סבילות גבוהה מאוד לכבוד.
‏אם אני נותן כבוד, אני רוצה שיחזירו כבוד,
‏לא משנה מי אתה או באיזה מצב אתה.
‏זה פשוט הטבע האנושי,
‏אבל היי, הוא איננו עכשיו ‏ואני לא יכול להחזיר אותו.
‏במערכת הערכים שלך, זלזול ברמה הזאת,
‏לקרוא למישהו "מפצח איברים", זה בסיס לרצח?
‏זה יכול להיות, ‏כי אם אחרים שומעים מישהו קורא לך כך
‏והם רואים שאתה מתעלם מזה,
‏אתה פותח את עצמך והופך לטרף.
‏זה יכול לפתוח דלת גדולה, ‏שברגע שהיא הייתה נפתחת,
‏הייתי סוגר אותה באותה ‏מהירות שבה היא נפתחה.
‏אני בן 44, עומד להיות בן 45.
‏אני מבוגר יותר. אני לא פרחח צעיר
‏כמו הפרחחים הצעירים כיום.
‏אני לא יכול לעמוד ‏ולעבור עשר עד 15 דקות עם פרחח צעיר
‏שמרגיש שהוא רוצה ללכלך את הידיים שלו.
‏הדרך היחידה לגאול מישהו מאומללותו
‏היא להוציא אותו מיד.
‏אני יודע שזה נשמע קר, אבל ככה זה.
‏האם מישהו היה מוכרח להרוג ‏פעם מישהו? לא, הוא לא.
‏הוא בהחלט לא היה איום עליי. ‏הוא לא היה מוכרח למות. לא, הוא לא, ‏אבל הוא מת ואני לא יכול להחזיר אותו.
‏בעבר
‏נדמה שזה הדבר הנכון לעשות עם האדם הזה.
‏אני אדם אלים וככה אני.
‏זה מה שהוטמע בי מאז הילדות.
‏אני פשוט מי שאני.
‏אני אשם בהרג אדם אחר.
‏קיבלתי עליי את האחריות הזאת.
‏עמדתי בזה כבן אדם.
‏זו אחריות גדולה, זה דבר גדול לקבל.
‏העמדתי את עצמי במצב הזה ‏ועכשיו אני מתמודד איתו.
‏אם זה היה תלוי בי,
‏הייתי הולך ישר מבית המשפט לתא המוות.
‏יכולתי לסיים את השיחה הזאת איתכם עכשיו,
‏ללכת ישר לתא ההוצאה להורג ולסיים עם זה.
‏להסתכל למשפחת הקורבן בפנים ולהגיד להם,
‏"תראו, אני מצטער. ‏אני לא יכול להחזיר את יקירכם,
‏אבל אם זה יעניק לכם סגירת מעגל, ‏שיהיה. בואו נתקדם.
‏תוכלו להמשיך בחיים שלכם ‏ואני אנוח במקום טוב יותר."
‏עשיתי משהו לא בסדר...
‏ואני צריך להתמודד עם ההשלכות של מעשיי.
‏- בית המשפט, מחוז ברדפורד -
‏- ב-26 בפברואר, 2017
‏- דוטי פנה לחבר המושבעים במשפט החוזר שלו
‏- בפעם האחרונה -
‏אני רוצח.
‏בדרך כלל, במצב ובנסיבות האלה
‏עורך דין היה עומד כאן מולכם ‏ומתחנן לפניכם...
‏לתת לנאשם שלו, הלקוח שלו, מאסר עולם.
‏היה לי דיון ארוך עם האנשים שלי אתמול.
‏איזה צדק שנראה לכם...
‏דרוש.
‏תוודאו שההחלטה שלכם מבוססת ‏על הראיות ולא על החלטה אישית...
‏ולפי החוק.
‏זה כל מה שיש לי להגיד. תודה.
‏חברי המושבעים, כעת אתם יכולים ‏לצאת כדי להתחיל בדיונים.
‏- פחות מארבע שעות לאחר מכן
‏- חבר המושבעים חזר לתת את גזר דינו -
‏חבר המושבעים, אני מבין שקבעתם גזר דין.
‏בבקשה, תעביר לי את גזר הדין, פקיד.
‏"אנו, המושבעים, מוצאים פה אחד ‏כי הנאשם, ויין סי דוטי...
‏צריך להישפט למוות, כן."
‏אני רוצה שיזכרו אותי כפי שאני. ‏לא כאדם מזויף.
‏לא כמישהו שניסה להיות משהו שהוא לא.
‏מה הטעם לקבל עונש מוות
‏אם לא ישתמשו בו באופן מתאים?
‏כמה חיים יידרשו... כדי שאנשים יבינו
‏שלא משנה מה שמתרחש בראש שלי,
‏הוטמע שם מאז ילדותי?
‏זה מי שאני ואני שמח להיות מי שאני
‏ותמיד אהיה מי שאני.
‏לא רבים יכולים להגיד את זה.
‏הם מעדיפים לברוח לשארית חייהם ‏ומנסים להימנע מהמציאות
‏ואני לא, אני רוצה להתייצב מול זה ‏ולהתמודד עם זה.
‏- ויין דוטי נותר בשורת הנידונים למוות.
‏- תאריך הוצאתו להורג טרם אושר -