S-au întâmplat multe în anul în care a avut loc acel eveniment.
Tuturor din viața mea nu le venea să creadă.
„Nu Robert! Nu Robert pe care îl cunoaștem noi!”
Dar mulți oameni nu mă cunoșteau așa de bine pe cât credeau.
Nu a fost ceva ce am vrut să fac,
dar, după ce am căzut de acord că o voi face,
a scăpat de sub control.
Foarte rapid.
DUPĂ REINTRODUCEREA PEDEPSEI CAPITALE ÎN SUA, ÎN 1976,
PESTE 8.000 DE PERSOANE AU FOST CONDAMNATE LA MOARTE.
ACEASTA ESTE POVESTEA DEȚINUTULUI CU NUMĂRUL 990101.
Nu am discutat despre ce se va întâmpla când am ajuns la destinație.
Lucrurile au luat-o razna și apoi a fost tot mai rău.
UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Când am intrat, am tras un foc.
Apoi m-am apropiat și am mai tras o dată.
Glonțul i-a străpuns obrazul și s-a înfipt în mandibulă.
L-am împins după un birou și l-am înjunghiat de vreo 25 de ori.
Nu-mi venea să cred. Eram uluit că am ucis pe cineva.
Nu-mi pare rău.
Am început să-l înjunghii pe bărbatul de pe canapea.
HĂITUIȚI DIN RĂZBUNARE
CENTRUL CORECȚIONAL POTOSI DISTRICTUL WASHINGTON, MISSOURI
ÎN 1990, ROBERT SHAFER, DE 19 ANI, A FOST ARESTAT PENTRU PARTICIPAREA
LA ÎMPUȘCAREA MORTALĂ A LUI JERRY PARKER ȘI DENNY YOUNG.
MOTIVELE PENTRU PARTICIPAREA LUI LA CRIMĂ RĂMÂN CONTROVERSATE.
- Spune unu, doi, trei! - Unu, doi, trei...
Unu, doi, trei, patru...
M-am născut și am crescut în Salina, Kansas, în august 1970.
Sunt al nouălea din 11 copii și al șaselea din șase băieți.
O familie catolică. Tata lucra în armată.
Înainte de nașterea mea, familia mea se muta des.
Tata a murit în august 1977
și dinamica familiei mele s-a schimbat.
Era o mamă singură, dar a adus alt bărbat în peisaj.
Moartea tatălui meu m-a schimbat mult.
Începutul prăbușirii mele poate fi stabilit ușor în acea zi.
Timp de 12 ani, am făcut ce voiam, cum voiam, când voiam.
Asta a evoluat într-un comportament infracțional.
Mărunțișuri, furturi mărunte și vandalism. Eram ceea ce numim în țara asta
un delincvent.
Am început cu drogurile și alcoolul la nouă ani.
Luam alcool la școală și, în recreație, când ceilalți copii se jucau,
mă furișam și încercam să beau alcool.
E incredibil! Oamenii nici nu știau, dar am scăpat basma curată
fiindcă nu păream că aș face asta.
Știau că sufeream după tatăl meu, așa că mă lăsau în pace.
Primul meu conflict cu legea...
Am mai avut probleme nu tocmai minore înaintea acestui caz,
dar nimic grav.
Am furat o mașină. Eram cu o fată, ne-am certat
și a anunțat furtul mașinii.
Eu am greșit. Ea a făcut singurul lucru posibil, iar asta m-a costat.
Aproape am ajuns la închisoare.
Apoi am repetat asta după doi ani, cu altă fată.
Nu m-am învățat minte prima dată
și am fost condamnat în Oklahoma, dar mi-au dat cu suspendare.
Trei luni mai târziu, am reușit să mă bag în cazul ăsta.
OMOR CALIFICAT
Complicele meu, Steinmeyer, mi-era coleg de muncă.
Într-un fel, poate că ne asemănam.
Era mai mic decât mine, dar îmi semăna mult.
Poate era mai agresiv.
Dar îmi plăcea fiindcă era ca mine
când eram mai tânăr decât el.
Nu am devenit apropiați decât cu aproximativ o lună
înaintea crimelor.
Dar, în acea lună, am făcut multe.
Fete și petreceri, am băut alcool
și am luat marijuana, cocaină și metamfetamină.
Steinmeyer se lăuda mult și tot spunea că a jefuit oameni și a comis infracțiuni.
Eu vorbesc mult, dar nu mă atrăgeau lucrurile astea.
Când am vorbit de asta, inițial, am refuzat
și așa a rămas.
Nu mă poți obliga.
Dar, pe măsură ce trecea ziua, am acceptat.
Am spus: „Bine.”
După o oră, eram pe drum.
Planul a ceea ce trebuia să fie un jaf nu pomenea de uciderea nimănui.
Inițial, nu a fost vorba de așa ceva.
Dar lucrurile au luat-o razna.
PE 29 APRILIE 1990, JERRY PARKER ȘI DENNY YOUNG
AU FOST ÎN BLANCHETTE LANDING, ST. CHARLES, MISSOURI.
Am întâlnit victimele în Blanchette Landing.
E dificil să o spun așa,
parcă eram ca un prădător cu prada, chiar așa a fost.
Am urmărit victimele.
Era întuneric și erau destul de departe,
dar, când ne-am apropiat, ne-am dat seama că sunt doi bărbați.
La un moment dat, s-au sărutat.
Știam că oamenii cu preferințe homosexuale pot fi ținte mai ușoare.
Când vrei să jefuiești pe cineva, nu alegi o gorilă de 2 metri și 140 kg.
Vrei să alegi pe cineva care poate fi o victimă ușoară.
Li s-a părut neobișnuit că suntem afară așa de târziu.
Amândoi păream tineri. Fața mea de atunci mă făcea să par de 12 ani, nu de 19.
„Ce faceți așa de târziu?”
Am inventat rapid o poveste,
că trebuie să ajungem la casa unei fete aflată la 16 km.
„- Ne duceți cu mașina? - Sigur.”
Așa am ajuns cu ei în mașină.
Băuseră, amândoi erau destul de beți.
I-am pus să ne ducă la câteva case pe care le căutam.
Nici nu mai știam unde suntem.
Știam că am un pistol.
În acel moment, era descărcat, aveam gloanțele în buzunar.
La un moment dat, s-au oprit și au zis: „Ajunge!
Ne faceți să ne învârtim în cerc, așa că...”
Atunci trebuia să-i jefuim, când am coborât din mașină.
A fost o luptă și...
Cât eu mă luptam cu dl Young pe partea șoferului,
Steinmeyer se lupta cu dl Parker pe partea pasagerului.
Dl Parker l-a pus pe Steinmeyer la pământ.
Am îndreptat arma spre el și i-am spus să-l lase în pace,
apoi am urcat toți în mașină, le-am spus să urce.
Atunci a devenit răpire.
I-am spus să conducă.
Tensiunea era foarte mare.
Am băgat gloanțele în pistol.
Am ajuns pe șoseaua Silver's
și am vrut să ne oprim acolo, le-am spus să oprească.
„Deschide ușa, lasă-ne să coborâm!”
Asta am spus, iar dl Parker i-a deschis ușa lui Steinmeyer
și au început imediat să se lupte.
Eu am coborât din mașină și am început să mă lupt cu dl Young.
Nu s-a spus nimic, s-a întâmplat foarte rapid.
În timp ce mă luptam cu dl Young, dl Parker a luat-o la fugă pe șosea.
L-am urmărit.
Era poate la 15 m în față, în acel moment.
Nu alerga repede, nici măcar nu fugea în linie dreaptă.
Drumul era denivelat și s-a împiedicat.
Când s-a împiedicat, am tras un foc.
Acum știu că nu l-am nimerit.
Dar, în clipa aia, a căzut în șanț, iar eu m-am apropiat.
Când mergeam spre el, am mai tras o dată,
iar, când m-am apropiat, am tras încă o dată.
Unul l-a nimerit deasupra ochiului, iar celălalt, sub ochi.
Steinmeyer era încă în spatele mașinii,
iar dl Young era în fața mașinii, în șanț.
Încerca să iasă din șanț. Era ud și plin de noroi. Am tras un foc.
El a căzut pe spate și am sărit în șanț.
În același timp, am tras. Un glonț l-a lovit în antebraț.
Glonțul a ieșit pe partea cealaltă.
Într-un fel sau altul, el s-a întors și am mai tras o dată.
Asta a fost tot.
Împușcăturile și restul s-au terminat...
probabil în 30 de secunde.
S-a terminat.
Și era liniște.
LA CÂTEVA ORE DUPĂ CRIME, DAVID STEINMEYER ȘI ROBERT SHAFER
S-AU PREDAT LA POLIȚIE
Eu și Steinmeyer am discutat nu despre crime, ci despre cum vom spune povestea.
„Tu l-ai împușcat pe unul, eu, pe celălalt.”
Așa fac partenerii.
El nu voia să se predea,
iar eu nu voiam să-l oblig, dar, în cele din urmă...
Nu știu de ce a făcut-o. Știu de ce am făcut-o eu. Încercam să scap.
Dacă fugi, pari vinovat. Toată lumea știe asta.
Ne-am predat și asta a fost povestea.
Tu l-ai omorât pe unul și eu, pe celălalt. Ne-au făcut avansuri homosexuale.
Acesta a fost punctul de pornire al poveștii.
SECȚIA DE POLIȚIE ST. CHARLES DECLARAȚIE
SUSPECT INTEROGAT
APOI DAVE A STRIGAT „SUNT POPONARI!”
L-A VĂZUT PE DAVE ÎMPUȘCÂNDU-L PE PARKER DE DOUĂ SAU TREI ORI
SHAFER A SPUS CĂ A TRAS ȘI L-A NIMERIT PE YOUNG DE DOUĂ SAU TREI ORI
DAVE I-A SPUS CĂ PARKER
I-A FĂCUT AVANSURI SEXUALE
INIȚIAL, SHAFER ȘI STEINMEYER AU FOST ACUZAȚI DE UCIDEREA
LUI JERRY PARKER ȘI DENNY YOUNG.
FIECARE RISCA ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ.
Unchiul Jerry era un tip de treabă.
Făcea orice pentru tine. Nimeni nu era un necunoscut.
Totul era amuzant pentru el, nu lua nimic în serios.
Voia doar să se simtă bine.
Dacă voiai să faci ceva, el te ajuta.
Orice avea era al tău, asemenea om era.
NEPOTUL LUI PARKER
Voia tot timpul să ajute, voia să facă orice pentru tine.
El și Denny erau des împreună.
Despre Denny știam doar
că era homosexual, că o femeie i-a frânt inima
și că nu va mai fi niciodată cu o femeie.
Când am aflat de Jerry...
nu ne-a venit să credem, niciunul dintre noi nu a crezut.
Nu era genul care să provoace ceva
sau să dea motiv să fie împușcat, nu era niciun motiv.
Aveam vreo 40 de ani, avea genunchiul...
Nu putea merge, avea probleme cu inima.
Un băiat de 19 ani îl putea doborî,
putea să scape de el fără mult efort.
Când Jerry a murit, toată familia a suferit.
Cred că am văzut-o pe mama plângând de două ori în viața mea.
Atunci a fost o dată.
Mama nu s-a dus la procesul lui Robert Shafer.
Au fost bunica și sora mea.
Apoi veneau și ne dădeau câteva informații.
Îmi amintesc că sora mea îmi spunea că el era un tânăr frumos,
până când deschidea gura.
Apoi era un ticălos arogant.
Nu știu de ce a spus ea asta,
dar, când el deschidea gura, ea îl ura instantaneu.
Sunt Phil Groenweghe,
procuror de caz și procuror-adjunct în districtul St. Charles, Missouri.
De obicei, avem două sau trei cazuri de crimă pe an.
PROCUROR
Nu e ceva obișnuit, dar se întâmplă.
Una dintre îndatoririle mele e să mă ocup de acele cazuri.
Prima impresie, când Shafer și Steinmeyer s-au predat...
Shafer a dat o declarație care nu mi s-a părut credibilă.
Nu părea foarte plauzibilă.
Susțineau că au făcut autostopul,
i-au luat doi bărbați despre care au zis că erau homosexuali.
Apoi bărbații au încercat să-i violeze și atunci Shafer și Steinmeyer
au reușit să ia un pistol de la unul dintre bărbați.
Apărându-se, i-au împușcat.
Problema e că o victimă a fost împușcată de două ori în cap,
iar cealaltă, o dată în cap.
De obicei, astea nu sunt răni făcute de cineva
care încearcă să scape de un agresor.
Nu am crezut versiunea inițială.
Dar nu e ceva neobișnuit ca oamenii care vin să se predea la poliție
să încerce să convingă cu o versiune
care îi pune într-o lumină mai bună decât ar face-o adevărul.
Shafer mi s-a părut foarte manipulator.
Mi s-a părut foarte nemilos.
Cred și că el și-a supraestimat enorm intelectul.
Nu e așa de deștept pe cât a crezut că este.
Faptul că victimele erau homosexuali
îi oferea, în opinia lui, circumstanțe atenuante,
toți ar fi înțeles de ce a trebuit să ucidă doi bărbați homosexuali.
Avea probleme mari cu aspectul ăsta.
Nu știu de ce.
BUN VENIT ÎN SALINA! LIMITA DE VITEZĂ - 50 KM
Când eram copii, ăsta era un cartier foarte liniștit.
Toți prietenii noștri stăteau pe Custer...
SORA LUI ROBERT SHAFER
...sau pe Sheridan, Merrill.
Toți sunt generali americani.
Așa că le spuneam „străzile generalilor”.
Mama a fost crescută la orfelinat de călugărițe catolice.
Foarte severe.
Ea nu a știut cum să fie mamă.
Deși avea atâția copii, nu a știut să fie mamă.
Nu primeam îmbrățișări, iubirea și susținerea de care au nevoie copiii.
Mama și tatăl meu vitreg se certau și ea îl dădea afară din casă.
Chema poliția, apoi nu mai voia ca el să plece.
Tot timpul era ceva.
Acolo am crescut noi.
Erau 11 copii și doi adulți în casa aia.
Așa mică cum e.
Nu-mi amintesc o sărbătoare fericită.
Nu-mi amintesc de niciun moment fericit în casa aia.
Momente fericite erau când noi, copiii, ne jucam pe șinele de tren.
Era un loc acolo, în dreapta, unde construiam cazemate.
Cred că tuturor ne plăcea la școală. Fiindcă școala nu era casa noastră.
El era un băiat foarte vesel.
Și sociabil. Toată lumea îl iubea.
Îi cunoștea pe toți.
Noi îi spuneam „Reporterul Nas-Băgăcios”.
Deoarece el știa toate evenimentele, tot ce se întâmpla.
Dar, din nu știu ce motiv, el era învinovățit pentru toate.
Nu putea face nimic bine.
Tot timpul lua palme sau era, pur și simplu, bătut.
Dar asta nu-l afecta niciodată. Era fericit.
Tot timpul zâmbea și era îmbujorat.
Niciodată nu se supăra și nici măcar nu plângea.
Îi plăcea să fure câte ceva.
Mereu era prins. De ce continua să facă asta ne-a nedumerit întotdeauna.
Singurul mod în care puteam scăpa de nebunia asta era să plec.
Chiar și la 15 ani mi-era greu să fac asta,
deoarece știam că las acolo patru frați.
Dar singurul pentru care îmi făceam griji era Robert.
Nu m-am întors multă vreme.
Robert a fost în marina militară pentru scurt timp.
După aceea n-a mai vrut să se întoarcă în Salina.
I-am spus să vină să stea cu noi, în St. Charles.
Și lucrurile mergeau bine. A avut grijă de fiul meu de trei ani.
Apoi, evident, vreo nouă luni mai târziu,
s-a întâmplat povestea aia.
CÂND ROBERT A PĂRĂSIT SALINA, ȘI-A PĂRĂSIT ȘI CEL MAI BUN PRIETEN
L-am cunoscut pe Robert în clasa a doua. Robert a strigat:
„Elvis Presley e fratele meu!”
Evident, știam că minte...
PRIETEN VECHI
...dar viețile și energiile noastre ne-au atras unul spre celălalt.
Profesoara a spus că e ca un nor negru de energie
și că o sperie rău.
Dar nimeni nu a putut rupe acea legătură.
Robert era aventuros, era un copil nebun.
Trebuia să fie permanent mai bun decât ceilalți, fiindcă așa era el.
Cu cât era mai periculos, cu atât era mai bine.
Ne jucam tot timpul pe lângă trenuri, când erau oprite.
Totuși, Robert a trebuit să exagereze și să sară într-un tren în mișcare,
să se cațăre până sus și să sară de pe un vagon pe altul.
Eu mă gândeam că o să moară, că e ultima dată când îmi văd prietenul.
Îi spuneam: „Dă-te jos! Nu o face! Mergi prea departe!”
M-a stresat foarte tare.
Când eu și Robert am crescut, conduceam prin oraș cu prietenii
și mergeam în parc, unde erau câțiva homosexuali.
Uneori intram în vorbă cu ei,
în timp ce altul le fura lucrurile și...
Nu știu de ce am început să facem asta,
poate din cauză că era palpitant, nu sunt sigur.
Nu știam că băiatul cel mai mare din grup
trăia cu unul dintre homosexuali, făcea sex cu el și apoi se întorcea.
Nu știam asta.
Nu cred că mi-am imaginat vreodată
că Robert va comite acea crimă care l-a băgat în închisoare,
dar mulți au știut că acolo va ajunge.
Oamenii credeau că va fura o mașină, va răni un polițist sau așa ceva.
Nimeni nu se gândea că va ucide doi homosexuali.
Asemenea violență nu-i stă în fire.
Altă faptă de violență, cum ar fi să bată o fată, pe iubita lui...
da, a făcut asta de câteva ori.
Și Robert putea avea sute de femei.
Avea un ten minunat,
vorbea frumos cu femeile, le putea ameți chiar și în școala primară.
Ele îl voiau pe băiatul rău care era Robert.
Apoi, când se culca cu ele, uneori era tulburat
și atunci făcea lucruri cum ar fi să-și bată iubita.
Sau distrugea casei iubitei.
LA TREI ANI DUPĂ ARESTARE,
ROBERT SHAFER A FOST GĂSIT VINOVAT DE AMBELE CRIME.
TOTUȘI, MULȚI CONTINUAU SĂ CREADĂ CĂ EL A UCIS DOAR O VICTIMĂ,
O OPINIE PE CARE SHAFER A CONTINUAT SĂ O PROMOVEZE PÂNĂ ÎN 2014.
L-am contactat pe Robert Shafer când mă uitam prin pozele unchiului Jerry,
în 2014, și mi-a reamintit tot ce s-a întâmplat atunci.
Trecuseră 24 de ani, el nu mai era un puști de 19 ani.
Voiam să știu ce fel de om era.
Pe atunci, el încă susținea că David l-a ucis pe unul
și el l-a ucis pe celălalt.
Așa cum povestea el, părea că David era mai impulsiv,
că David era mai irascibil decât Robert.
Așa că l-am contactat și am spus:
„Robert, ai stat mult în închisoare.
Am citit multe și se pare că tu ai fost ghinionistul.
Dacă ai vreodată șansa să fii liber, noi suntem de acord.”
Aproape că-mi părea rău pentru el.
Să faci ceva la 19 ani și să fii cunoscut pentru cel mai rău lucru din viața ta,
iar el era cunoscut pentru asta...
Am vrut doar să știe că îl iertăm.
ÎN CÂTEVA ZILE, ROBERT SHAFER I-A RĂSPUNS LUI RICHARD.
Robert mă avertizează în scrisoare că detaliile evenimentelor
din 29 aprilie 1990 sunt foarte dure și să mă pregătesc.
Poate vreau să fiu singur când citesc.
Credeam că Robert o să-mi spună ce scria și pe internet.
Credeam că el l-a ucis pe unul și David Steinmeyer l-a ucis pe celălalt.
Dar, în această scrisoare, el își asumă vina pentru tot.
Mi-a spus că el i-a împușcat.
ÎN TIMPUL INTEROGATORIULUI LE-AM SPUS DETECTIVILOR
CĂ DL YOUNG ȘI DL PARKER NE-AU FĂCUT AVANSURI SEXUALE.
EVIDENT CĂ ACEASTA ERA PRIMA MINCIUNĂ.
EU SUNT SINGURUL RESPONSABIL PENTRU CRIME.
A VENIT MOMENTUL CA EU SĂ FIU SINCER, PENTRU PRIMA DATĂ ÎN VIAȚA MEA.
A spus, pur și simplu, că el a făcut-o.
„Nu pot spune de ce,
dar am făcut-o, nu am nicio scuză pentru ce am făcut.”
Și-a asumat responsabilitatea.
I-am răspuns lui Robert.
I-am spus că lucrurile nu s-au schimbat pentru noi,
pentru mine și familia mea.
Noi îl iertăm.
Orice decide comisia de eliberare sau altcineva, noi suntem de acord.
De ce l-am iertat pe Robert Shafer?
Cred că motivul adevărat e...
Dacă eu nu iert un om,
cum voi putea fi eu iertat pentru orice am făcut?
El e închis de 28 de ani
pentru ceva ce a făcut într-o noapte, fără să fi vrut să o facă.
Știu că și unchiul meu l-ar fi iertat.
Așa era unchiul meu.
ÎN CIUDA FAPTUL CĂ, APARENT, A MĂRTURISIT, ÎN SFÂRȘIT,
SHAFER DEZVĂLUISE ACELEAȘI DETALII POLIȚIEI
CU PESTE 20 DE ANI MAI DEVREME. FĂRĂ ȘTIINȚA LUI RICHARD KIEL,
SHAFER A MĂRTURISIT AMBELE CRIME ÎN 1992.
BIROUL PROCURORULUI
Nu-mi amintesc cât timp a susținut Shafer prima variantă a declarației,
dar povestea lui a început să se schimbe pe măsură ce cazul progresa.
Azi-dimineață, ai avut o discuție cu Susan McGrath.
Te-a sfătuit să dai sau să nu dai o declarație?
- M-a sfătuit să nu o fac. - Nu. Bine.
- Mai vrei să dai o declarație? - Da.
După ce am formulat acuzațiile,
Shafer a vrut să vorbească iar cu poliția și ne-a spus o altă versiune.
O versiune în care n-a fost vorba de autoapărare,
care era, practic, o mărturisire a unui omor calificat.
Când am ajuns la indicatorul stop de la Old Saint Peters,
Young a încercat să deschidă ușa. Cred că voia să iasă.
Atunci am știut că se va întâmpla ceva mai mult decât un jaf.
Eram aproape sigur că ei vor fi împușcați. De fapt, Steinmeyer m-a întrebat
dacă o să-i împușc și am spus că da.
Primul glonț nu știu dacă a nimerit.
Dar al doilea știu că a nimerit. Eram foarte aproape și aveam sânge pe mână.
Ce oră din noapte era?
Pare aproape arogant.
În niciun caz nu are remușcări.
De multe ori, interogatoriile astea sunt ca o extracție de dinți.
Nu și la el.
Părea aproape mândru de ce a făcut.
Am fugit de la Parker acolo unde erau Young și Steinmeyer.
Young era tot în șanț.
Când m-am apropiat de Young, m-a implorat să nu-l împușc,
apoi a spus că nu mi-a văzut fața destul de bine
și că nu va merge la poliție.
Eu știam deja că o să-l împușc.
De ce ai hotărât în acel moment să îl împuști?
Fiindcă îl împușcasem deja pe Parker
și n-am crezut că mă va ajuta cu ceva
să-l las pe Young acolo, ca să mă reclame.
Știam că va...
Când mă uit la asta,
el nu pare afectat emoțional în niciun fel.
Nu pare să arate vreo emoție.
Doar recapitulează și explică
cum unul dintre bărbați fugea și el l-a împușcat în spate.
DUPĂ CE A MĂRTURISIT, SHAFER A RENUNȚAT LA DREPTUL LA AVOCAT,
A PLEDAT VINOVAT ȘI A CERUT PEDEAPSA CU MOARTEA.
ÎN ACEST MOD, A EVITAT UN PROCES DE DURATĂ,
IAR DETALIILE CRIMELOR NU AU FOST DEZVĂLUITE.
A FOST CONDAMNAT LA MOARTE ÎN DOAR DOUĂ ORE.
Am băgat trei cartușe în pistol.
Shafer a decis că vrea pedeapsa cu moartea.
Asta a vrut să primească.
A pledat vinovat și i-a cerut judecătorului pedeapsa cu moartea.
Judecătorul a făcut exact asta.
Am sentimentul că el voia să controleze lucrurile.
Voia să controleze desfășurarea procesului și acesta era un mod evident de a o face.
Nu știu dacă se gândise bine la final.
Aproape am impresia că Shafer manipula
doar de dragul de a manipula.
Faptul că manipula era un scop în sine.
Mai târziu, a susținut că ataca homosexuali
pentru că ei nu opun rezistență ca un om care nu e homosexual.
Dar nu cred că ăsta era motivul.
Sunt homosexuali de 1,9 m foarte puternici și bărbați heterosexuali foarte timizi.
Cred că îi ataca din ură.
Credea că ei erau homosexuali și asta era ceva ce el,
din diverse motive, nu putea tolera.
Îmi amintesc ziua aia.
Am fost sunați. Soția mea a venit în baie. Cred că-i făceam baie fiicei mai mici.
Mi-a spus că Robert a ucis pe cineva.
I-am spus că nu se poate. Nu puteam să cred.
FRATELE LUI ROBERT
Nu puteam crede.
Dar aproape că-i înțeleg ura.
Nu scuz ce a făcut, nu aprob asta, dar înțeleg de ce s-a întâmplat.
Dacă avea altă copilărie, poate că ar fi fost altceva.
Robert m-a întrebat: „De ce nu ne iubește mama?”
I-am spus că nu știu.
Pentru că așa părea. Ceilalți copii erau iertați.
Nu trebuia să sufere. Înțelegeți?
Aproape că eram vânați.
Cred că e un cuvânt bun pentru asta.
De vreo două ori m-am trezit noaptea,
iar ea îl bătea pe Robert în pat, în timp ce dormea.
Îmi amintesc că mama îl făcea poponar, la fel și pe mine.
Nu știam ce e un poponar. Am aflat într-o zi și am fost devastat.
Da. Și mă gândeam de ce îmi spune așa.
Chiar și azi, eu și Robert, am vorbit cu el despre asta...
Uneori, mă uit în oglindă și mă întreb dacă arăt feminin.
De ce ți-ar spune mama ta așa?
Probabil că l-a tulburat și pe el, deoarece îmi seamănă.
Băieți tipic americani!
Mai ales dacă a fost molestat când era mic.
Mie nu mi s-a întâmplat asta.
Lui Robert da, deci asta poate fi deosebirea.
Îmi amintesc strada.
Era un tip care chema toți băieții din cartier, ca să joace jocuri video.
Azi știm ce înseamnă asta.
Toți băieții din cartier.
Cred că asta l-a afectat pe Robert.
Cred că a început în vara clasei a patra.
Aveam 12 sau 13 ani.
În vara clasei a patra, Robert m-a prezentat pedofilului.
Pedofilul ăsta se purta de parcă era marele șef
al unui bordel pentru pedofili.
Avea prețuri pentru fiecare.
Eram doi copii fără serviciu, prea mici ca să lucrăm.
Făceam aproape orice pentru bani.
Bine? Totul era motivat de bani.
Și era frumos.
Puteam să mergem la pizzerie și să dăm o petrecere.
Puteam să dăm o petrecere cu pizza și să stăm acolo să ne distrăm.
Și să uităm ce se întâmpla cu noi. Banii ne ajutau să uităm de toate.
Evident, m-a tulburat foarte tare
când am aflat de nivelul molestării lui Robert.
Eu am făcut doar sex oral cu prezervativ.
Și...
l-am lăsat să-mi facă sex oral.
Doar atât l-am lăsat să facă.
Pentru Robert a fost mult mai rău,
mult mai grav, mult mai tulburător.
Mergeam în anumite locuri să facem sex.
Era rândul meu,
apoi ieșeam din dubiță cât era rândul lui Robert.
Robert primea întotdeauna în jur de 150, 200 de dolari,
în timp ce eu primeam 50 sau 75.
Întotdeauna am crezut că Robert face sex oral mai bine decât mine.
Fie că o făcea cu prezervativ sau nu.
Asta era convingerea mea.
Nu am discutat niciodată despre acel aspect al tranzacțiilor.
Cred că asta l-a împins pe Robert să facă fapte violente.
El nu s-a gândit niciodată că, împușcându-i pe bărbații ăia doi,
a scăpat de...
sau a compensat pentru ce a suferit în viața lui.
Nu știu dacă Robert înțelege,
dar i-a atacat pe cei doi homosexuali deoarece el a fost molestat.
Exact asta cred eu și asta cred mulți oameni.
LA CÂTEVA SĂPTĂMÂNI DUPĂ CONDAMNAREA LA MOARTE
ROBERT SHAFER A FĂCUT APEL.
ÎN 2004, UN TRIBUNAL A STABILIT CĂ EL NU A ÎNȚELES
IMPLICAȚIILE RENUNȚĂRII LA DREPTUL LA UN AVOCAT.
A PRIMIT ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ FĂRĂ POSIBILITATEA ELIBERĂRII.
Știam că m-am schimbat
și că nu eram ca alți băieți de vârsta mea.
Fiindcă mi s-a întâmplat asta, mare parte din timp am încercat să fiu cu orice fată,
ca să-mi demonstrez mie sau altora, care nici nu știau.
N-a fost vina mea, eu nu eram așa. Nu eram homosexual. A fost vina lui.
Era vina lor.
Am știu că, în parte, a fost...
Mi-e greu să-l ascult vorbind despre molestare.
Se distanțează,
parcă spune o poveste sau vorbește despre viața altcuiva.
Cred că încerca să-și demonstreze
că era atras de femei, nu...
Că, din cauza celor întâmplate, el va fi pus sub semnul întrebării.
Știu că nu puteai glumi spunându-i așa... Pe vremea aia se spunea „poponar”.
Cuvântul ăsta era folosit des.
Dacă îi spuneai așa, se supăra foarte tare.
Nimeni din viața mea nu a crezut asta.
Nu Robert! Nu Robert pe care îl cunoaștem!
Dar mulți nu mă cunoșteau așa de bine pe cât credeau.
Nu mă atrăgea o aventură, ceva secret.
Tot ce am făcut a fost la suprafață.
Măștile lui erau așa... Nu era doar una.
Poate că-i cădea una puțin, dar sub ea era alta.
Și probabil încă una.
A ridicat toate aceste ziduri și și-a pus aceste măști
pe care nu cred că le putea îndepărta cineva.
Am purtat o mască? Sigur.
Nu voiam ca oamenii să știe cine sunt.
Eram copilul care fusese molestat?
Nu arătam nici asta tuturor.
O parte din stilul meu de viață mă face să par sociopat.
Cred că, prin definiție, exact așa trăiam.
Făceam lucruri anormale, apoi duceam o viață normală.
LA 39 DE ZILE DUPĂ PRIMUL INTERVIU,
ROBERT SHAFER A ACCEPTAT SĂ RĂSPUNDĂ LA ALTE ÎNTREBĂRI.
Nu am avut un deznodământ la molestarea din copilărie.
Răzbunare? Nu. Poate doar că totul a ieșit la suprafață.
Iar crimele nu au îmbunătățit asta.
Nu am aflat detalii despre viețile lor decât ulterior, deci nu știam.
Credeam că știm? Sigur că știam, dar nu știam sigur.
Aveam un pistol încărcat.
Se întâmplă lucruri urâte când ești infractor,
ai o armă încărcată și vrei să jefuiești pe cineva.
Poate deveni rapid crimă.
Și așa a fost.
Am fost impulsiv când am tras. Nu trebuia să trag.
Shafer a hotărât că vrea pedeapsa cu moartea, asta voia să obțină,
așa că a pledat vinovat și a cerut pedeapsa cu moartea.
Judecătorul a făcut exact asta.
Am sentimentul că el voia să controleze situația.
Voia să controleze desfășurarea procesului
și acesta era un mod evident de a o face.
Cazul devenea inimaginabil de frustrant.
Am crezut că, dacă pledez vinovat și cer pedeapsa cu moartea,
îmi va pune cazul într-o lumină bună, oamenii vor simți milă
și voi apărea într-o lumină favorabilă.
O veche zicală spune: „Ai grijă ce îți dorești.”
Am cerut-o și judecătorul mi-a dat-o.
Regret impactul avut asupra atâtor oameni.
Familia victimei mele nici nu știa că se va întâmpla asta.
A aflat mai târziu că am fost condamnat la moarte.
Nu au fost chemați la tribunal. N-au putut vorbi.
În Statele Unite, când se pronunță sentința,
familia victimei poate vorbi, se numește Declarația Victimei. Au ocazia să meargă acolo și să-ți spună ce vor.
Eu n-am fost pregătit pentru asta. Dar știam și că eram vinovat de crime.
Nu puteam da ochii cu ei, nu voiam asta.
Mi-era rușine de mine.
Am jefuit victimele, dar nu mi-am dat seama de asta decât mai târziu.
Dacă aș fi avut ocazia să vorbesc cu cineva,
cel mai mult aș fi vrut probabil să vorbesc cu el.
Nu am distrus doar viața familiei victimei mele
și viața familiei mele, am distrus și viața lui.
ACUZAȚIE CRIMĂ CU PREMEDITARE
STEINMEYER A FOST ÎNCHIS 11 ANI PENTRU PARTICIPARE LA CRIMĂ.
NU A RĂSPUNS LA CEREREA DE INTERVIU.
Dacă spuneam adevărul de la început, poate că nu era închis.
Putea foarte ușor să fie condamnat la moarte pentru ce am făcut eu.
Nu mai voiam încă o crimă.
Asta ar fi fost. Mi-ar plăcea să-i spun că îmi pare rău.
I-am scris lui Robert.
I-am spus că lucrurile nu s-au schimbat pentru noi,
pentru mine și familia mea.
Îl iertăm. Suntem...
Orice hotărăște comisia de eliberare sau altcineva, noi suntem de acord.
Nu cred că a bănuit impactul scrisorii lui.
A fost un moment hotărâtor.
Îmi amintesc ziua în care am primit scrisoarea.
A început un proces spre care mă îndreptam,
dar aveam nevoie de cineva care... Nu-mi trebuia un ghiont, ci un brânci.
Iar scrisoarea lui a făcut asta.
Deci bunătatea pe care mi-a arătat-o
m-a împins să fac ceva bun, în sfârșit.
Să spui adevărul nu e niciodată ușor, când ai mințit.
Dar să spui adevărul, că ai ucis doi oameni, e și mai rău.
Și... sunt recunoscător că el a făcut asta.