Når der sker noget for nogens nærmeste,
gør de pårørende alt for at fremstille en som et uhyre.
De vil sikre sig, at man får det, som de mener, man fortjener,
og dengang ønskede de, at jeg skulle dø.
Her sidder jeg så 18 år senere.
SIDEN GENINDFØRELSEN AF DØDSSTRAFFEN I USA I 1976
ER OVER 8.000 PERSONER BLEVET IDØMT DØDSSTRAF FOR MORD
DETTE ER HISTORIEN OM DØDSGANGENS FANGE #1036512
Jeg ser mig selv som et afslappet og normalt menneske,
som prøver at hjælpe andre og forbedre mig selv samtidig.
Jeg er god til mennesker.
Jeg prøver at hjælpe andre. Jeg har et varmt hjerte.
EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Jeg gik hen og affyrede et skud, og så et skud til, da jeg kom tættere på.
Hun blev skudt i kinden, og kuglen stoppede i kæben.
Jeg jagtede ham om bag et skrivebord og stak ham omkring 25 gange.
Jeg kunne ikke fatte, at jeg lige havde myrdet nogen.
Det angrer jeg ikke.
Jeg begyndte at stikke fyren på sofaen.
DET BLIVER I FAMILIEN
FÆNGSLET I JEFFERSON CITY
DEN 7. NOVEMBER 2000 VAR DEANDRA BUCHANAN MED
I EN DØDELIG SKUDVEKSLING I COLUMBIA I MISSOURI
Jeg blev født i Centreville i Illinois. Det ligger i det østlige St Louis.
Mine forældre var unge, så mine bedsteforældre på begge sider
spillede en stor rolle under min opvækst.
De lærte mig at kende forskel på rigtigt og forkert. De prøvede at vise mig en vej.
Min far prøvede virkelig at holde mig på dydens smalle sti.
Han præsenterede mig for religion. Jeg skulle i kirke hver søndag.
Han sikrede sig, at jeg fik gode karakterer.
Han viste mig forskellige instrumenter, sport, videnskab, alt muligt.
Han og jeg kørte ture på hans motorcykel,
men på denne dag måtte jeg ikke køre med.
På min egen måde udviste jeg min frustration og vrede,
men jeg vidste, at hvis jeg overdrev det, ville jeg få smæk.
Så jeg gik min vej.
Jeg legede i haven, da min onkel parkerede i sin vogn.
"Jeg tror, din far har været ude for en ulykke. Hop ind!"
Jeg steg ind, og han kørte mig derhen.
Da vi nåede frem, kunne vi se en smadret motorcykel.
De trak lagnet til side, og jeg så liget af min far.
Det var forfærdeligt at se.
Det var et afgørende punkt i mit liv. Det fik mig til at ændre livsbane.
Jeg begyndte at slås.
Jeg lavede ballade og sloges i skolen og i kvarteret.
Det stoppede ikke. Det blev bare værre.
Da jeg var 13-14 år, kom mine fætre fra Californien på besøg.
De introducerede mig til at sælge narko.
Jeg tjente mange penge på at lave næsten ingenting. Det krævede næsten intet.
Kokain var en alvorlig epidemi i byen.
Det var ikke svært at tage nogle stoffer og give det til nogen andre.
Jeg tjente flere penge her end der.
Jeg var klog nok til at forstå, at der var flere penge her
men ikke klog nok til at se, hvor jeg var på vej hen.
Det var en begyndelse uden ende.
Da begyndte jeg at bære mange våben.
Det blev værre, efter jeg blev berøvet.
Det måtte ikke ske igen, så jeg havde altid et våben på mig derefter.
Når jeg var i Columbia, betalte jeg en gut 50 dollar for at åbne døren.
Jeg havde en ven, der blev myrdet, da han åbnede døren.
Nogen sagde til mig:
"Pas på. Du må ikke selv åbne. Den og den er lige blevet myrdet."
Så jeg betalte en gut 50 dollar enten i stoffer eller penge.
"Du får den betaling, du vil have. Du skal bare åbne døren, når jeg er her."
Jeg troede, at alt var under kontrol, fordi jeg omgav mig med disse mennesker.
Folk, som gik ind for vold og for at sælge stoffer.
Jeg var dybt involveret i det liv.
Jeg var tiltrukket af den glamourøse livsstil.
Men så viste de dystre sider sig.
Jeg mødte Angela gennem hendes fætter.
Fra det øjeblik, vi så hinanden... Det var et af den slags øjeblikke.
Vi var tiltrukket af hinanden.
Vi begyndte at tale sammen, og vi gik på date, og det blev bare ved.
Hun var meget smuk og intelligent.
Vi endte med at bo sammen, og vi fik en lille pige.
Jeg glemmer aldrig den dag, hun fødte. Jeg var på hospitalet.
Jeg var på fødestuen, da hun kom ud af sin mors mave.
Jeg var så overvældet.
Jeg er overbeskyttende over for kvinderne i min familie.
Da jeg så min datter, tænkte jeg:
"Jeg vil gøre alt for, at hun har det godt."
Senere fik vi vores andet barn.
Det er betingelsesløst.
En datter... Jeg lagde aldrig en hånd på hende.
Jeg ville aldrig give dem smæk.
I starten udsatte jeg ikke Angela for ret meget af min kriminalitet.
Men da der var indbrud i et af vores huse
måtte jeg forklare min livsstil for hende.
Jeg sagde: "Ingen må vide, hvor vi bor."
En dag, da jeg gik hjemmefra for at tage mig af nogle forretninger...
Vi havde sikkerhedssystemer og den slags.
Da jeg kom tilbage, sagde min lillebror:
"Vidste du, at Angies kusine lige er gået fra huset?"
"Nej. Hvordan ved hun, hvor vi bor?" Det vidste han ikke.
Jeg var allerede rystet over at høre det her. Virkelig.
Jeg var chokeret, for jeg havde jo snakket med hende
om den sikkerhed, der var nødvendig.
Så fandt jeg ud af, at det var nogle fyre i en bil
i vores indkørsel, der havde kørt hende derover.
Jeg vidste ikke, hvem de fyre var.
Så jeg blev vred. Vi skændtes den aften.
Der var lidt vold involveret. Jeg rystede hende lidt.
Jeg tog fat i hende og rystede hende,
fordi hun ikke fortalte mig det, som jeg ville høre.
Hun sagde: "Det var bare min kusine!"
Jeg spurgte: "Hvem sad i den skide bil? Hvem var de fyre?"
"Det ved jeg ikke." Jeg blev så vred, at hun tilkaldte politiet.
De kom og anholdt mig. De tog hende og satte mig fast.
Jeg hentede mit tøj. Jeg ville ikke være i huset længere. Sikkerheden var jo brudt.
På grund af de oplevelser med bestemte familiemedlemmer
stolede jeg ikke på visse mennesker.
DEN 7. NOVEMBER 2000 VAR BUCHANAN TIL FAMILIEFEST HOS SIN STEDFAR
BLANDT GÆSTERNE VAR ANGELA BROWN OG DERES TO DØTRE
Vi fejrede vist, at min tante havde fået lejlighed.
Vi festede og hyggede os og socialiserede.
Jeg ville ryge marihuana.
Så jeg ringede til en ven, som kom med det.
Jeg sagde til min dørmand:
"Ville han ikke blive her og ryge lidt med os?"
"Han skulle hente sin kæreste fra arbejde."
"Fint nok, hvor er potten så?" Han gav mig den.
Jeg så, at soveværelsesdøren var åben. Lyset var tændt.
Jeg gik om bagved, knuste det, rullede det og begyndte at ryge.
Så hørte jeg, at en dør gik op.
Jeg gik tilbage og sagde: "Hvem er lige kommet ind?"
Alle sagde: "Der er ikke kommet nogen."
Men nu var lyset slukket på badeværelset, og døren til soveværelset var lukket.
Men de sagde, at der ikke var nogen. Jeg hentede min dørmand.
Jeg sagde: "Hvis her ikke er nogen, så åbn døren til soveværelset."
"Den stod åben lige før."
Han sagde: "Hold nu op. Der er jo ikke nogen." Men han åbnede ikke døren.
Jeg hentede et våben.
Jeg sagde: "Åbn så den skide dør."
Midt i det her, og jeg ved ikke hvordan,
eller hvad der skete inde i mig, men mens jeg talte om den dør,
fik jeg det helt vildt underligt.
Mit hoved var helt forkert.
Uanset hvad det var, jeg havde røget, var det anderledes end noget andet.
Det begyndte at virke.
"Jeg har det mærkeligt." Han sagde: "Du tripper."
Jeg sagde: "Nej, der er noget galt."
Jeg sagde: "Åbn den skide dør!" Mere kan jeg ikke huske.
Jeg ved ikke, hvad der skete indtil 00.50. Jeg aner ikke, hvad der skete.
POLITIETS BILKAMERA
På hele turen derhen får jeg oplysninger over radioen.
Folk var blevet skudt. De prøvede at beskrive den mistænkte.
Oplysningerne kom lige efter hinanden.
Jeg hoppede ind i bilen og kørte mod Sexton Street.
Det var den hurtigste vej til Mary Street.
Da jeg drejede ind på Mary Street, lå der en person på jorden.
Da jeg steg ud, kunne jeg se en kvinde ligge her.
Der lå børn oven på hende.
Et af dem prøvede at komme ud under hendes arm.
Der var en blodpøl under hendes nakke.
Hun anede ikke, at vi var her. Hun var ikke ved bevidsthed.
Hun trak knap nok vejret. Hun var ved at forbløde.
Hun reagerede slet ikke.
Vi vidste, at det stod skidt til.
Hun...
...holdt tydeligvis børnene, da hun blev skudt.
Måden, hun lå på, tydede på,
at hun havde prøvet at beskytte sine børn mod skuddene.
BETJENT KRISTA JONES FANDT BUCHANAN TÆT PÅ GERNINGSSTEDET
Jeg råbte til ham, at han skulle holde hænderne oppe, hvor jeg kunne se dem.
Han gjorde, som jeg bad om, men han virkede ophidset.
Han råbte og talte så hurtigt, at jeg ikke kunne forstå, hvad han sagde.
Jeg kan huske, at jeg blev overrasket, for selvom han var så ophidset,
så gjorde han det, jeg bad ham om.
Jeg vidste, at han forstod mine kommandoer.
Jeg blev anholdt og sat ind i en politibil.
I rapporten står der, at jeg hamrede mit hoved ind i døren og vinduet.
Det husker jeg ikke noget om.
Der står, at jeg sagde, at nogen ville dræbe mig. "Det var dem eller mig."
Der stod, at jeg var aggressiv og svedte, og at der kom slim ud af min næse.
På et tidspunkt sagde jeg angiveligt: "I kan ikke beskytte mig!"
De satte mig under selvmordsobservation.
Jeg sov vist i to dage.
Da jeg endelig kom ud af det, der havde ramt mig,
og jeg ikke længere var påvirket af det,
satte hun sig foran mig og sagde: "Ved du, hvorfor du er her?"
Da hun fortalte det, kneb jeg en tåre og sagde: "Det er løgn!" Hun sagde: "Nej."
BUCHANAN BLEV SIGTET FOR AT HAVE DRÆBT TRE AF SINE FAMILIEMEDLEMMER
Jeg fik at vide, at jeg havde skudt min tante, Juanita Hoffman.
William Jefferson, min stedfar.
Og min kæreste, Angela.
Jeg gav op. Jeg sagde: "Hul i det! Lad dem bare dræbe mig."
Da jeg indså, hvad jeg havde gjort, sagde jeg: "Lad dem bare henrette mig."
For hvordan kunne jeg leve videre efter det, jeg havde gjort?
Jeg gjorde det ikke med vilje, men det var min skyld, så jeg ville ikke leve.
DEN 22. APRIL 2002 BLEV BUCHANAN DØMT TIL DØDEN
HAN HÆVDER STADIG, AT HAN IKKE HUSKER SKYDERIET
COLUMBIA I MISSOURI
Jeg kan godt lide vinteren.
Vinter og efterår.
Alle bekymrer sig for mig i november, fordi de ved, at det er hårdt.
Det er en svær tid for mig på grund af det, der skete i november.
Jeg er Angelas mor. Valeria.
Angela var en af dem, som Deandra dræbte den aften.
Han dræbte også to andre mennesker,
men han dræbte sine egne børns mor.
Alle, hun kom i kontakt med, sagde, at hun var moden af sin alder.
Hun gik ikke på bar. Hun hadede dem. Hun blev hjemme og læste. Hun var en bogorm.
Da Angie fyldte 16 år, sagde hun til mig:
"Mor, jeg vil på date med en fyr." "Fint, men jeg vil tale med ham først."
Han var en gentleman. Han var sød, høflig, talte pænt og kørte hende hjem til tiden.
Han ringede til hende, som kærester jo gør.
Man skulle ikke tro, at han var en ulv i fåreklæder.
EFTER TRE ÅR SAMMEN
FIK ANGELA BROWN OG BUCHANAN DERES FØRSTE BARN
Hun ringede ved juletid.
"Deandra er gået fra forstanden. Han siger, barnet ikke er hans."
Så sagde jeg: "Så flyt, Angie. Du ved, at du altid kan komme hjem."
Min dør var altid åben for hende.
Men hun kom ikke hjem til mig mere.
Han forbød hende det. Han gemte hende væk.
Og så blev Angie skudt og dræbt.
ROANOKE KIRKEGÅRD
-Har du det godt? -Du godeste.
Angie havde to døtre.
Jeg tog dem til mig, for de er mine børnebørn.
"Hvis i morgen starter uden mig, så tro ikke, at jeg er langt væk.
Hver gang du tænker på mig, er jeg i dit hjerte."
Jeg nærede et dybt had.
Jeg ønskede, at han skulle lide, sådan som vi andre led.
Jeg ønskede, at han fik dødsstraf, for det havde han fortjent.
Han dræbte nogle, som han sagde, han elskede,
men det gjorde han vel ikke, siden han dræbte dem.
Han skal forklare hvorfor.
Hvorfor dræbte han de mennesker, der elskede ham?
Deandra var et forkælet barn. Han havde alt.
Mine søstre og jeg er piger,
men vi tog over til bedstemor for at lege med hans legetøj, for han havde alt.
Men han var sej. Jeg så op til ham.
Min familie er tæt knyttet, så vi var altid meget sammen.
Vi havde et bånd. Vi var mere som søskende end fætre og kusiner.
BUCHANAN TILBRAGTE SIN UNGDOM I COLUMBIA I MISSOURI
MED KUSINERNE SHONTAI, MIJA OG TONI
Han blev aldrig behandlet dårligt. Vi havde et godt liv.
Nogle bedre end andre, men vi havde alle sammen et godt liv.
Jeg kaldte hans far "Onkel Joon-Joon". Jeg kan huske, da han døde.
Jeg ved, at det påvirkede Deandra.
Jeg tror ikke engang, at han græd, som et barn normalt ville gøre.
Men i årenes løb
fandt han forskellige måder at håndtere sorgen på.
Da han blev lidt ældre, begyndte han at ryge marihuana. Det tog nok toppen af det værste for ham.
JUANITA HOFFMAN VAR EN AF DE TRE, SOM BUCHANAN DRÆBTE
Min mor, Juanita Hoffman, var fantastisk.
Ingen er perfekt, men når man taler om Juanita Hoffman...
Hun var meget tæt på at være perfekt.
Min fastnettelefon ringede. Det var min storesøster, Shontai.
Hun var meget oprevet. Hun skreg ind i telefonen.
"Toni, du skal komme! Deandra har skudt hende!"
"Hvad?" Jeg begyndte bare at skrige.
Da jeg var på hospitalet, tog jeg fat i lægen og sagde:
"Du må ikke sige, at I ikke kunne redde min mor."
Da gik det op for mig.
Hun var væk for evigt.
Du milde, hold nu op.
Jeg sad der og kunne...
Jeg kunne mærke hendes smerte.
Jeg kunne mærke skuddene. Jeg sad der og tænkte: "Hvad?"
Da han pegede på hende med pistolen, hvad tænkte hun så? Var hun bange?
BOONE COUNTY DOMHUS
Jeg har ikke noget at fremlægge. Jeg vil gennemgå det sammen med hende.
Sagsnummer 0102, Anklagemyndigheden mod Sean... Jeg skal nok sørge for, at du får en advokat.
Jeg hedder Kevin Crane. Jeg er dommer for det 13. retsdistrikt
som omfatter amterne Boone og Calloway.
I 2001 VAR KEVIN CRANE LEDENDE ANKLAGER I SAGEN MOD BUCHANAN
Jeg tiltalte Buchanan for tre tilfælde af overlagt mord.
Overlagt mord er det eneste, der i Missouri kan give livstid
uden mulighed for prøveløsladelse.
Det er også den eneste forbrydelse, som man kan få dødsstraf for.
Familien og vennerne, som var til festen den aften, da mordene fandt sted,
de morede sig. De var...
William Jefferson var familiens overhoved. Han ejede lejligheden.
Han var meget imødekommende, og alle havde det rigtig dejligt,
men der blev kastet en dyne over festlighederne,
for som tiden gik blev tiltalte mere og mere kontrollerende.
Han begrænsede Angies bevægelsesfrihed meget.
Hun måtte ikke forlade lokalet og den slags.
Det var nærmest som to forskellige verdener under et tag.
I RETTEN HÆVDEDE BUCHANAN, AT HAN IKKE HUSKEDE SKYDERIET
...til at tie. Det, du siger, kan bruges imod dig. Du har ret til en advokat.
Har du ikke råd, får du en beskikket. Ønsker du at udtale dig, kan du...
SOM MODSVAR VISTE ANKLAGEREN POLITIETS AFHØRING
FRA FÅ TIMER EFTER ANHOLDELSEN
-Hvem var i lejligheden? -Mig, min dame...
Dig, dine børns mor, to børn...
Min kæreste og børnene var omme bagved.
Min tante, Titi, og min stedfar, William Jefferson,
sad på sofaen med ryggen til vinduerne.
BUCHANAN HÆVDEDE, AT FOLK TIL FESTEN PRØVEDE AT DRÆBE HAM
Jeg sagde: "Hvorfor omringer I mig?" Jeg fik en fornemmelse i min sjæl.
Der ville ske mig noget, så jeg hentede mit gevær.
Jeg tog det, fordi de omringede mig.
Jeg sagde: "Hvorfor omringer I mig?" De gik ikke væk.
Så sagde de: "Nej, vi har jo børnene."
Da du havde geværet, holdt de så børnene op foran sig? Ja. Hvorfor mon det, hvis de ikke var ude på noget?
-Dine børn? -Ja, mine børn!
Jeg bad min tante om at forklare, hvad fanden der foregik.
Hun kom hen til mig og prøvede at tage geværet. "Hvorfor vil du tage mit gevær?"
Jeg trak det til mig. Hun sagde: "Jeg er din Titi!" Da gik jeg amok.
Skød du hende da? Hvor ramte du hende?
Det ved jeg ikke. Ikke i ansigtet eller noget. Jeg skød bare. Jeg vil ikke lyve.
Hvis jeg får livstid for det lort, skulle jeg nok ikke have skudt,
men på det tidspunkt var alle ligeglade med mig.
Du mødte altså hr. Jefferson i køkkenet foran køleskabet.
-Sagde du noget til ham? -Vi så bare på hinanden.
Jeg sagde: "Hvorfor prøver I at dræbe mig? Han sagde: "Jeg er din stedfar."
-Hvad skete der? -Jeg skød.
-Og så løb jeg. -Hvor ramte du ham?
Det ved jeg ikke. Her et sted.
-I brystet? Og så løb du? -Ja.
Pludselig så jeg nogen løbe. Det var mine børns mor.
-Geværet var tomt. -Hvad skete der så?
Jeg ladede geværet igen med patroner fra min baglomme.
-Hvem var hun sammen med? -Mine børn!
-Hun flygtede. -Måtte du løbe for at indhente hende?
Ja, og så stoppede hun. Jeg sagde: "Kom her, Angie! Angie!"
Hun stoppede, og så indhentede jeg hende.
Jeg spurgte hende: "Hvorfor vil I pludselig...
Hvorfor vil I pludselig dræbe mig?"
"Jeg har børnene. Sigt ikke på mig." Det kunne jeg jo ikke,
men jeg mistede alt for hende,
fordi hun havde prøvet at lokke mig i en fælde flere gange.
-Skød du hende i ansigtet? -Et eller andet sted.
Jeg ved det ikke. Det var oppe, så jeg ikke risikerede at ramme min datter.
-Hvordan holdt hun barnet? -Sådan her, da jeg skød.
Jeg betvivler ikke, at han var påvirket af et narkotikum, da det skete,
men det er ikke et forsvar.
Man kan ikke sige: "Ja, jeg havde drukket, men jeg kan ikke huske, jeg dræbte nogen."
Det kan man ikke forsvare sig med, så den gik ikke.
Da jeg skrev tiltalen, så jeg på, om der var et forsæt, før han dræbte dem?
En kølig overvejelse af det drab, man vil begå, uanset hvor kort,
er et forsæt.
Der var tre ofre i denne sag.
Ikke sandt? Hvert offer blev skudt af tiltalte med en pumpgun.
Lad mig lige spørge til et par detaljer. Da du havde skudt din tante,
tømte du så hylstrene ud med det samme?
Ja, for jeg vidste ikke, hvad der ventede mig.
Man skal ikke blot lade og lade igen for at begå disse tre overlagte mord.
Han skulle også tømme hylstrene ud, hver gang han havde skudt.
Da du havde skudt hr. Jefferson, tømte du så geværet for hylstre igen?
Nej, jeg løb ud. Jeg gjorde det senere. Hvad har det med noget at gøre?
Du tog altså patronen fra lommen og ladede geværet igen.
-Skulle du først tømme geværet? -Ja, det er man nødt til.
Det var et af de elementer, som jeg demonstrerede for nævningene,
at han overvejede det, for hver gang han dræbte et offer.
Jeg siger dig, at alle i den lejlighed...
Hvis jeg kunne have ramt dem alle, så havde jeg gjort det.
Jeg mener det, for de rottede sig sammen mod mig.
Der skal påhvile den enkelte et ansvar.
Det starter jo med ham.
Man kan ikke bebrejde stofferne eller våbnet, men kun personen.
I 2001 BLEV BUCHANAN KENDT SKYLDIG, OG ET FLERTAL STEMTE FOR DØDSSTRAF
I 2003 AFGJORDE HØJESTERET, AT DØDSSTRAF
KUN KAN IDØMMES AF ET ENSTEMMIGT NÆVNINGETING
BUCHANANS DOM BLEV ÆNDRET TIL LIVSTID UDEN PRØVELØSLADELSE
Det er 17 år siden, men såret er stadig frisk.
For nogle af os føles det som i går.
Det foto her.
Deandra, hans mor og Juanita står og taler sammen.
Det er fra den 3. juni 1992.
Det var den dag, da min bedstefar, William Jefferson,
giftede sig med Deandras mor, Lydia Jefferson.
Deandra var brudesvend til brylluppet.
Det er min bedstefar, William Jefferson, som var Deandras stedfar.
Han var en af dem, han dræbte den aften.
Min bedstefar døde som en helt.
Han ville ikke lade Dre gøre nogen i lejligheden noget.
Det var hans lejlighed. Hans domæne.
Min bedstefar behandlede ham som sin søn.
Dre gjorde gengæld ved at skyde ham lige i hjertet.
Det her er Angie med Deandras to sønner.
Dem havde han med andre kvinder.
Hun var ret overbærende med Deandra.
Da jeg begyndte at tale med Angie,
forstod jeg, hvad der foregik mellem dem, og hvad han udsatte hende for.
Jeg var lidt voldelig. Jeg rystede hende lidt,
fordi hun ikke sagde det, jeg ville høre. Han rystede hende ikke bare.
Han vælger at beskrive det sådan, fordi han ikke vil fremstå som en skurk,
selvom det er det, han er.
Dre var blevet anholdt for hustruvold mod Angie.
Der var sket det, at Angela var gravid med sit første barn.
Han løb ud på gaden efter hende og slog hende med et baseballbat.
POLITIRAPPORT VEDRØRENDE HUSTRUVOLD MOD ANGELA BROWN
Han angreb hende med et våben.
BUCHANAN BLEV OPREVET OG SLOG HENDE I ANSIGTET
Han havde været så voldelig mod hende,
at retten skilte dem ad.
De måtte ikke være i nærheden af hinanden på grund af volden mod Angela.
Da Angie døde, måtte Dre slet ikke være i kontakt med hende,
men så meget kontrol havde han over Angie og hendes handlinger og bevægelser.
Men de var blevet forment kontakt med hinanden.
Hun var så bange for ham,
at selvom han var voldelig, og politiet skilte dem ad, gik hun tilbage til ham.
Hun gik alligevel tilbage til ham.
Jeg har stadig svært ved at regne ud, hvorfor det skete.
Hvorfor tillod jeg mig selv at gøre det?
Han myrdede Angie med koldt blod. Punktum.
Det var overlagt.
Det gik måske ikke, som han havde planlagt, men han ville myrde Angie.
Angie kunne være flygtet den aften.
Men Dre kaldte hende tilbage.
Hun fik i panik og gik hen til ham, og så skød han hende i halsen,
mens hun holdt børnene.
Hun holdt et barn på fem måneder. Han skød hende, som om hun var affald.
Deandra valgte den vej, som en voldsmand tager. Han startede med at forkæle hende med gaver
og ferier og den slags.
Han gik fra "Du skal bo hos mig"
til "Du må kun forlade huset, hvis jeg giver lov"
til "Du må ikke se din familie eller venner" til at myrde hende.
Det var ikke stoffer. Jeg tror ikke på, at han var skæv af noget som helst.
Jeg så Dre med mine egne øjne, ti minutter før det skete.
Han var ikke skæv.
Jeg ved, at han ikke var i en psykotisk tilstand på grund af stoffer.
Det er bare en løgn, han kan lide at fortælle.
De andre ofre var egentlig bare følgeskader.
Han havde planlagt at myrde Angie.
Han havde ingen grund til at myrde Juanita
og slet ikke til at myrde min bedstefar.
Det vigtigste, jeg kan sige, er: "Undskyld."
Det mener jeg. Undskyld. Og...
Jeg sørger for, at jeg gør det, der skal til for, at jeg forbedrer mig,
så jeg ikke bliver sådan igen.
Uanset om de eller nogen andre ved det.
Jeg ved, at jeg ikke er den person længere. Det ved jeg.
DEANDRA BUCHANAN GIK MED TIL AT SVARE PÅ FLERE SPØRGSMÅL
Jeg har stadig svært ved at regne ud, hvorfor det skete.
Jeg har svært ved at regne ud, hvorfor jeg tillod mig selv at gøre det.
Hvorfor tillod jeg mig selv at skyde min tante, min kæreste og min stedfar?
Jeg skød min kæreste, mens hun holdt min datter.
Jeg mener, at Deandra planlagde at myrde Angie, ja.
De andre ofre var egentlig bare følgeskader.
Han havde planlagt at myrde Angie.
Nej... Nej.
Hvis det var tilfældet, havde jeg gjort det sådan.
Jeg kunne bare have dræbt hende.
Jeg konkluderer, at det kemikalie, som jeg fik fingrene i,
og som jeg ikke kendte, forårsagede mine gerninger.
Når man lægger det sammen med min livsstil, før jeg mødte Angela...
Jeg var voldelig, før jeg mødte hende.
Jeg har været involveret i vold og set folk dø.
Det er ikke noget at være stolt af, men dengang var det sådan, man gjorde.
Jeg reagerer ud fra den måde, mit liv har været på, de forhold, jeg har levet under.
En kølig overvejelse af det drab, man vil begå,
uanset hvor kort, er et forsæt.
Jeg demonstrerede for nævningene, at han overvejede hvert drab.
Det var ikke planlagt.
Jeg sad ikke og planlagde, hvad jeg ville gøre.
Jeg planlagde ikke at myrde min kæreste, min tante og min stedfar.
Ikke en eneste gang tænkte jeg: "Det er det, jeg vil gøre i dag."
Fandeme, nej!
Ifølge alt og alle, inklusive mig selv, så skete det hele, fordi jeg trippede.
Det var ikke planlagt.
Jeg mener helt ærligt, at det skete på grund af den dør, og fordi der kom nogen,
og fordi de ikke ville åbne og lade mig se, hvem der var derinde.
Jeg mener helt ærligt, at det var en af grundene til, at det skete.
Han rystede hende ikke bare.
Dre løb ud på gaden efter hende og slog hende med et baseballbat.
Angela viste mig, hvor Deandra havde slået hende med en metalbøjle.
Hun viste mig piskeslagene fra halsen og ned
til hendes knæ, hvor han havde pisket hende gentagne gange.
Stop lige et øjeblik.
Det er...
Jeg har aldrig nogensinde pisket hende med en metalbøjle.
Det bliver så frustreret, at jeg har lyst til at sige: "De kan alle rende mig."
Det der er præcis sådan noget lort, der gør mig så gal.
For selv nu bliver der sagt om mig, at jeg piskede hende med en bøjle.
Som om jeg er en eller anden gorilla.
Det er det, der gør mig lidt...
Jeg bliver ikke vred, for jeg forstår, hvad jeg har gjort, men det bliver...
Men det er en kamp, og jeg...
I 18 år har jeg gjort alt, hvad jeg kan, for at gøre det godt igen,
men når jeg hører den slags, bliver jeg sgu vred.
De tilføjer en masse løgn for at gøre deres side mere troværdig
og for at sætte mig i et dårligt lys.
Lad mig være ærlig. Jeg bliver sgu frustreret.
Uanset hvad de siger, hvad de tror, eller hvad de føler,
så anfægter jeg det her. Mange af dem bliver nok sure.
De kan bombardere domhuset, og de kan kontakte anklagerne.
Jeg er ligeglad, for den slags fortæller mig,
at selv efter 18 år kan jeg stadig ikke stole på dem.
Sådan er jeg nødt til at tænke.
Ud fra det, jeg lige har hørt, hvem tør så sige, at når jeg kommer ud herfra, kan jeg være tryg i det miljø, hvor de også er.
Det kan jeg ikke sige, og jeg skal nok komme ud herfra.
I FEBRUAR 2018 ANKEDE BUCHANAN SIN DOM
ANKEN BLEV AFVIST