‏זה היה קשר מסחרר.
‏היינו בברים חמישה, שישה לילות בשבוע.
‏נהנינו מאוד.
‏היינו יוצאים ומשחקים קליעה למטרה ‏וסנוקר בכל ערב.
‏מעולם לא התכוונתי לפגוע בה. אהבתי אותה.
‏- מאז השבת עונש מוות בארצות הברית ב-1976
‏- יותר מ-8,000 איש ‏נשפטו לעונש מוות על רצח. ‏- זה הסיפור של האסיר הנידון למוות ‏מספר 999306 -
‏שמי צ'ארלס תומפסון. ‏אני בשורת הנידונים למוות כבר 18 שנה.
‏תשע עשרה שנה סך הכול בתיק הזה.
‏הורשעתי ברצח, רצח כפול...
‏וזה היה החברה ואדם נוסף.
‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏הלכתי ויריתי ירייה אחת
‏וכשהתקרבתי, יריתי עוד ירייה.
‏היא נורתה דרך הלחי וזה עצר בלסת שלה.
‏הובלתי אותו מאחורי שולחן ‏ודקרתי אותו 25 פעמים.
‏לא האמנתי.
‏חשבתי, אני לא מאמין שהרגתי מישהו.
‏לא הרגשתי רע בנוגע לזה.
‏התחלתי לדקור אותו, דקרתי את הבחור על הספה.
‏- התכוון לרע -
‏- ליווינגסטון, טקסס -
‏- באפריל 1999 צ'ארלס תומפסון הורשע ‏- ברצח דארן קאין ודניס הייסליפ -
‏איך זה?
‏אתם שומעים אותי היטב?
‏בסדר.
‏עכשיו אני שומע טוב יותר.
‏פגשתי בראשונה את דניס ביום ההולדת שלי.
‏הייתה כימיה מידית.
‏ישבנו ושתינו כמה בירות והתחלנו לדבר.
‏פשוט התחברנו.
‏ביליתי את הלילה איתה באותו לילה.
‏בתוך שבועיים עברתי לגור איתה.
‏היא תמיד חייכה, תמיד צחקה, חסרת דאגות.
‏היא הייתה גרושה והיא הייתה בת 38
‏ופיצתה על כל הבילויים שהחמיצה.
‏זה מה שהיא נהגה להגיד.
‏הגברת הזאת ידעה לשחק סנוקר, ‏היא ידעה לזרוק חצים...
‏והיא הייתה הרוח החיה במסיבות.
‏הנה אני, בן 27.
‏חשבתי שהיא תלתה את הירח. התאהבתי בה.
‏היו לנו כמה ריבים.
‏הייתה פעם אחת, ביום פטריק הקדוש. ‏היא הכתה אותי ואני הכיתי אותה
‏והתחרטתי על זה, התחרטתי על זה.
‏אבל הייתי שתוי והיא הכתה אותי.
‏אז איבדתי את קור הרוח שלי ‏וסטרתי לה כמה פעמים.
‏היה לה פנס בעין ואני חושב ‏שהשפה שלה הייתה חבולה.
‏כן, גם זה היה חלק מהתיק הפלילי שלי. ‏זה לא משהו שאני גאה בו.
‏זו הייתה הפעם הראשונה שהכיתי אישה בחיי.
‏היינו מאוהבים מאוד וקרובים מאוד כשזה קרה
‏והתביעה ניסתה לצייר אותי כחבר לשעבר ממורמר
‏אבל זה לא היה כך.
‏- המגפיים והנעליים המגולפות ביד של ריקה -
‏- בר אקדיה -
‏החשד הראשון שלי שהיא נפגשה עם דארן
‏היה כשהיא אמרה לי ‏בסוף השבוע לפני שהמקרה הזה קרה
‏שהיא שכבה עם המוזג ב"קלי'ס".
‏פגשתי אותו כמה פעמים,
‏אבל לא היה לי מושג ‏שהוא נפגש עם החברה שלי...
‏והייתי צריך להבין כשהיינו בבר.
‏הוא נתנו לנו סיבובי משקאות חינם ‏ולא הבנתי את זה. למה?
‏חשבתי, וואו, הבחור הזה ממש מגניב אלינו.
‏כנראה היא הייתה שם בארוחת צהריים ‏כמה פעמים וכבר נפגשה איתו.
‏- יוסטון, טקסס -
‏בלילה שבו זה קרה
‏יצאנו לבר, המקום הרגיל בליל רביעי...
‏שהיה לילה של קליעה למטרה ‏ואומצות ותפוח אדמה בחמישה דולרים.
‏חבר שלי העיד במשפט שלי
‏שסגרנו את הבר כמו שתמיד עשינו בליל רביעי.
‏אז חזרנו הביתה.
‏דארן התקשר ב-2:33 בבוקר
‏כי הוא רצה להיות איתה שוב.
‏בסוף נקלענו לריב.
‏השריף בא ואמר לשנינו לעזוב.
‏חזרתי בשש בבוקר לקחת ‏את הדברים שלי, ללכת לעבודה...
‏והבחור היה במיטה איתה.
‏אז נקלענו לריב מילולי ‏ודבר אחד הוביל לשני...
‏ולמיטב זיכרוני
‏הוא תפס סכין צרפתית מהמשטח במטבח
‏והתחיל לאיים עליי באמצעותה.
‏האקדח יצא.
‏אני מאמין שלקחתי את האקדח מהארון שלה.
‏האיש הזה איים עליי בסכין
‏ואמר לי שאני צריך ללכת.
‏כיוונתי את האקדח לעברו ואמרתי לו,
‏"היי, אתה צריך להניח את הסכין."
‏היינו בתיקו באותו שלב.
‏מה שקרה אחר כך די מעורפל בשבילי.
‏אני עדיין בחמרמורת וקצת שיכור,
‏אבל למיטב זיכרוני, הוא בא אליי.
‏אם מסתכלים בעדות הפתולוג...
‏הירייה הראשונה הייתה ממרחק ‏של מטר ו-80 עד שניים וחצי מטרים.
‏הוא בא אליי.
‏הירייה השנייה הייתה ‏ממרחק של 90 סנטימטר או פחות.
‏יש ערפול גדול אחרי זה.
‏מעדנו ורבנו על האקדח.
‏זה קרה במהירות.
‏אני זוכר שרבנו.
‏אז האקדח ירה והיא נפגעה.
‏היא נורתה דרך הלחי וזה עצר בלסת שלה.
‏היא נכנסה למריבה שלנו ונורתה בפה.
‏בדקתי אותה וחשבתי שהיא מתה. ‏הרמתי את הטלפון והתקשרתי לאמבולנס. ‏השיחה לא עברה.
‏ברחתי. עזבתי, השתגעתי.
‏אחרי שהפשע התרחש
‏הלכתי לבית של חברה וחבשו אותי.
‏התעלפתי מהלם.
‏קמתי בבוקר, כמה שעות לאחר מכן, ‏וזה היה בטלוויזיה.
‏חברה שלי צפתה בזה...
‏והיא אמרה לי, ‏"היי, אני חושבת שאתה מופיע בטלוויזיה".
‏התחלתי לצפות בזה וראיתי אותה.
‏אמרתי, "אלוהים, היא בחיים" והתחלתי לבכות.
‏הוציאו אותה
‏בתחבושת על הפנים, יושבת על האלונקה,
‏לפני שהכניסו אותה לאמבולנס.
‏התקשרתי לאבא שלי ואמרתי לו, "היי".
‏מיד, הוא אמר לי, ‏"המשטרה הייתה כאן, מחפשים אותך.
‏הם חושבים שאתה חמוש ומסוכן."
‏אמרתי בסדר.
‏הוא אמר, "תגיד לי איפה אתה, בן. ‏תסגיר את עצמך".
‏זה מה שעשיתי.
‏- תומפסון הואשם בהריגה
‏- בעבור מותו של דארן קאין
‏- ובתקיפה חמורה של דניס הייסליפ -
‏- חדר מיון, הרמן ממוריאל -
‏- דניס נלקחה לבית החולים לניתוח -
‏הם אמרו לה שהיא תהיה בסדר.
‏זה היה ניתוח שגרתי בשבילם.
‏הם חיכו שש שעות להכניס אותה. ‏זה לא היה מסכן חיים.
‏כשהם לקחו אותה להכנה לניתוח ‏הם שמו אותה על הצד...
‏ובדקו בפיברוסקופ אופטי
‏כדי לוודא שהכול במקום הנכון.
‏כולם עזבו את חדר הניתוח ‏כדי להתכונן לניתוח הזה
‏והיא איבדה אוויר.
‏הם רצו לשם, עשו צנרור חירום,
‏נתנו לה מכת חשמל והחזירו אותה לחיים...
‏אבל זה היה מאוחר מדי. ‏כבר נגרם לה נזק מוחי.
‏היא ישבה בחדר בית החולים במשך ארבעה ימים ‏עם די-אן-אר, הוראה לא להנשים.
‏- ב-21:25, בשישה במאי, 1998
‏- מכונת ההנשמה של דניס כובתה
‏- אחרי מותה של דניס ‏המשטרה שינתה את האישום של תומפסון -
‏הם לקחו אותי לבית משפט ‏שבעה ימים אחרי שזה קרה.
‏אמרתי, "אין לי בית משפט". ‏הם אמרו, "כן, יש לך. בוא".
‏אז הלכתי לבית המשפט והם אמרו לי,
‏"תראה, אנחנו מבטלים את אישום ‏ההריגה והתקיפה החמורה."
‏הסתכלתי בפקיד ושאלתי אותו, "מה זאת אומרת?" ‏והוא אמר, "אנחנו מגישים אישום על רצח".
‏הסתכלתי בפקיד והוא אמר, ‏"זה אומר עונש מוות עכשיו, בן".
‏אמרתי, "עונש מוות? על מה אתה מדבר?"
‏הוא אמר, "כן, אתה מואשם ברצח כפול".
‏אמרתי, ‏"לא הרגתי אותה. בית החולים הרג אותה".
‏כבר דיברתי עם המשפחה שלי בטלפון
‏ושמעתי שהיו סיבוכים.
‏שבית החולים חנק אותה.
‏הייתי הרוס.
‏המשפחה תבעה את בית החולים על מוות ברשלנות.
‏אני מבין שזו הייתה תקופה קשה מאוד בשבילם.
‏- שירותי חירום, כניסה לחדר המיון -
‏כן, זה היה עצוב.
‏אהבתי את האישה הזאת
‏ואני עדיין חושב עליה בכל יום
‏ולמה אני כאן.
‏הלוואי שהיא הייתה חיה כדי להעיד על זה
‏כי היא הייתה אומרת להם מה קרה.
‏- צ'ארלס תומפסון נשפט על רצח כפול
‏- ב-12 באפריל, 1999.
‏- ההגנה שלו טענה שמותה של דניס ‏- היה אחריות בית החולים, לא של תומפסון -
‏רופאים שונאים עורכי דין והם שונאים להעיד.
‏בעיקר אם הם חושבים שהם צדים כלב.
‏יש להם ביטוח בשווי מיליארדי דולרים.
‏זה לא יעלה להם פרוטה.
‏הם יכולים לעמוד שם ולהודות שהם הרגו אותה
‏וזה לא יעלה להם פרוטה.
‏- אליס מק'לו, סנגורו המקורי של תומפסון -
‏לאף אחד בקהילת הרפואה לא יהיה אכפת.
‏שמי אליס מק'לו
‏והייתי הסנגור המקורי ‏של צ'ארלס ויקטור תומפסון.
‏המשפט הראשון... חשבתי
‏שהיה תלוי לגמרי בפענוח הראיה הרפואית...
‏שהייסליפ... סיבת מותה...
‏הייתה הטיפול שלה בבית החולים.
‏המדינה התעקשה שהסטנדרט היה
‏"מה אם הקורבן לא הייתה ‏מקבלת טיפול רפואי כלל?"
‏מה שלדעתי היה מגוחך...
‏כי לא היו פגיעות שעלולות לגרום מוות
‏אם זה היה נותר ללא טיפול.
‏אני חושב שהסטנדרט צריך להיות, ‏לא משנה מה המצב...
‏- מסמך כתוב, רוטור וינג -
‏היא לא מתה בזירה.
‏היא לא דיממה למוות בזירה. ‏הם הביאו אותה לשם.
‏- יושבת זקופה, עיניים פקוחות, ‏מכחישים קשיי נשימה - ‏זה היה פצע נורא, אני לא אומר אחרת.
‏אבל היה להם שם הכול כדי להציל ‏את חייה וידעו איך לעשות את זה.
‏זה פשוט לא הצליח.
‏- מגיבה בערנות -
‏לדעתי, בטיפול רפואי רגיל...
‏היא הייתה שורדת.
‏- אם דניס הייתה שורדת
‏- גזר הדין המרבי ‏של תומפסון היה מאסר עולם -
‏אנשים עושים טעויות. ‏אנשים עושים דברים טיפשיים.
‏אני חושב שהוא פשוט התפרץ מזעם וקנאה.
‏עניין של, "אם אני לא יכול ‏לקבל אותה, אף אחד לא יקבל אותה".
‏- מייקל דונהי, אחיה של דניס הייסליפ -
‏שמי מייקל דונהי ואני אחיה של דניס.
‏התמונה שלה נשענת...
‏יושבת על אלונקה ונשענת קדימה
‏כדי שהיא לא תיחנק למוות מהדם שלה...
‏זה היה נורא.
‏זה נחרט במוחי לנצח.
‏דיברתי עם רופא שם
‏והוא אמר, "היא נפצעה קשה, אבל זה...
‏ניקח אותה עוד מעט וננקה את הפצע."
‏הלכתי לשאר המשפחה ‏ואמרתי להם שהכול יהיה בסדר.
‏היא תשרוד.
‏היא בטח תצטרך טיפול בדיבור...
‏ויהיו לה צלקות על הפנים.
‏בערך שמונה-עשר שעות לאחר מכן
‏זה עבר מכך שהכול היה בסדר
‏לזה שהיא במוות מוחי.
‏- חדר מיון -
‏זה פגע בי בעוצמה רבה
‏כי הרגשתי אחראי שאמרתי לכולם שהכול בסדר.
‏אני לא יודע מה קרה.
‏- מרכז הטראומה -
‏אבל משהו קרה ו...
‏דבר אחד שאגיד הוא שרופאים מחפים על רופאים.
‏הם מחפים זה על זה.
‏- דאלאס -
‏רופאים הם לא קוסמים. הם לא מושלמים.
‏הם בני אדם.
‏יש להם יותר הדרכה, באופן כללי,
‏מלגבר או לאישה ברחוב...
‏אבל הם עדיין בני אדם.
‏- פול רדלט, עד רופא מומחה של ההגנה -
‏שמי פול רדלט, אני פתולוג במקצועי. ‏תמצית ההגנה הייתה שזה לא היה פצע קטלני...
‏והיא מתה בעקבות אירוע מצער ‏שהתרחש בבית החולים.
‏תפקידי היה לאשר את הרעיון הזה
‏כמיטב יכולתי, בגבולות היושרה.
‏הכדור חורר את מה שהיה דרכי הנשימה העליונות
‏ויצר דימום ממש בכניסה לקנה הנשימה.
‏זה היה החשש הראשון של הרופאים
‏וכך הם פעלו.
‏- הדוחות הרפואיים חושפים
‏- שצינור הנשימה של דניס ‏סטה מקנה הנשימה שלה.
‏- היא הייתה בלי חמצן בין חמש לעשר דקות -
‏- חדר מיון, הרמן ממוריאל -
‏אני חושב שהרופאים לא חיפו.
‏אולי אני תמים בנוגע לזה. ‏אני חושב שהם ניסו כמיטב יכולתם.
‏קל לעשות טעות...
‏ואני לא יודע אם הם עשו אחת או לא, ‏אבל זה היה מצב קשה מאוד.
‏אני לא בטוח ש"אשמה", ‏כמו שאני מבין את המילה...
‏צריכה לפנות לכוח האדם הרפואי.
‏הם לא התכוונו לרע.
‏היורה, אני חושב שאנחנו יכולים ‏להגיד בבטחה, התכוון לרע.
‏- התגובה לתביעת הרשלנות הרפואית ‏של משפחת הייסליפ ‏- חשפה שצוות בית החולים לא היה אשם -
‏- הכנסייה ובית הספר הלותרניים בטריניטי -
‏כן, זה היה עצוב. אהבתי את האישה.
‏אני עדיין חושב עליה בכל יום ולמה אני כאן.
‏- וייד הייסליפ, בנה של דניס הייסליפ -
‏הלוואי שהיא הייתה חיה להעיד על זה
‏כי היא הייתה יכולה לספר להם מה קרה.
‏היא ישבה בחדר בית החולים
‏מחוברת רק לעירוי נוזלים במשך ארבעה ימים
‏עם די-אן-אר, הוראה לא להנשים. ‏לא הרגתי אותה. בית החולים הרג.
‏כבר דיברתי עם המשפחה שלי בטלפון
‏ושמעתי שהם חנקו אותה,
‏שהיו סיבוכים, שהיא בתרדמת.
‏איפה אני מתחיל?
‏היא לא הייתה בבית החולים ‏אם לא היית יורה בה.
‏זה תירוץ קל לתרץ.
‏קל להאשים. להאשים את בית החולים.
‏אז הייתי...
‏הייתי עושה את זה במצבו.
‏אבל בסופו של דבר ‏האמת היא שהחזקת אקדח מול פנים של מישהו
‏ולחצת על ההדק.
‏הסיבה שאנחנו יודעים שהוא הוחזק מקרוב ‏הייתה שהיה אבק שרפה על הלחי שלה.
‏שמי וייד הייסליפ.
‏דניס הייתה אימא שלי.
‏אימא שלי הייתה אדם אדיב מאוד.
‏היא לימדה אותי את כל מה ‏שהייתי צריך לדעת על חמלה.
‏אני מקווה שצ'אק מבין.
‏אני מקווה שהוא מבין את משקל
‏אפקט הדומינו שהוא התחיל.
‏ההשפעה של זה.
‏אני מרגיש את זה בכל יום.
‏למיטב זיכרוני דארן בא אליי.
‏כן. יריתי פעם, פעמיים, ואז רבנו.
‏השאר מעורפל בשבילי.
‏זה פשוט מעורפל?
‏הוא ירה פעם, פעמיים. הוא ירה חמש פעמים...
‏וכשהוא היה על הרצפה בפנים מטה, ‏ירה לו כדור באחורי הראש.
‏בסדר.
‏איך זה מעורפל? זה די ברור.
‏זה די מובן...
‏ומכוון.
‏אני מאמין שלקחתי את האקדח מהארון שלה.
‏אני זוכר שרבנו והאקדח ירה והיא נפגעה.
‏אני לא זוכר בדיוק מה קרה.
‏זה...
‏הוא לא פירט איך הדלת נפרצה...
‏שהמשקוף נשבר.
‏והמפגש גם קרה בסלון ובמטבח.
‏אני לא יודע איך הוא הגיע לארון, ‏כדי לעשות את זה.
‏אני מרגיש שהוא כמו בן חמש.
‏אתה תופס אותם עושים משהו שגוי
‏אבל הם כל הזמן טוענים שהם לא עשו את זה...
‏אפילו שממש ראית אותם עושים את זה.
‏אני מרגיש שזה כך.
‏שאר העולם יודע,
‏אבל משום מה אתה נצמד לשקר הזה.
‏בליל הרצח
‏היינו כאן ב"בימבו'ס" דניס, צ'אק ואני.
‏שיחקנו קליעה למטרה ‏ואכלנו אומצות, ערב רגיל.
‏- מיסי קוק, חברה לשעבר ומוזגת -
‏שמי מיסי קוק ואנחנו ‏ב"בימבו'ס" ביוסטון, טקסס.
‏זה הבר המקומי.
‏זה בר מפורסם שהיה כאן במשך עשורים.
‏דניס הייתה מדהימה.
‏היא הייתה אחת מהאנשים שאתה פוגש...
‏וברגע שאתה פוגש אותה ומתחיל לדבר איתה,
‏חמש דקות מתחילת השיחה, ‏אתה מרגיש שאתה מכיר אותה כבר נצח.
‏היא הייתה אחותך, היא הייתה דודה שלך.
‏היא הייתה החברה הכי טובה שלך. ‏היא הייתה חברת הילדות שלך.
‏הייתה לה אישיות כזאת, שהרגשת כמו בבית.
‏דניס וצ'אק נראו לי זוג מוזר מאוד.
‏קודם כול, בשל גילו. הוא היה צעיר יותר.
‏אני לא יכולה להגיד שאני זוכרת ‏את הפעם הראשונה שבה פגשתי אותו
‏כי בעסקי הברים, יש לך 50 איש בפרצוף שלך.
‏אם הייתי צריכה לשער ‏בנוגע לגילים ולמסגרת הזמן
‏הייתי חושבת, הוא חמוד.
‏אבל אני גם חושבת שמצד שני הבנתי מהר מאוד,
‏משהו לא בסדר אצלו, שימי עליו עין.
‏היא באה לבר פעם אחת ‏עם פנס בעין, מאוחר בלילה,
‏ודיברה איתי ואמרה, "תראי. זה מה שהוא עשה."
‏הבר היה חשוך.
‏אני לא... אמרתי, "על מה את מדברת?"
‏והיא אמרה, "מרחתי הרבה איפור על זה..."
‏אמרתי, "אלוהים, מה את עושה?
‏מה את עושה עם הבחור הזה? תתרחקי ממנו.
‏הוא בלתי צפוי. ‏הוא שותה יותר מדי, הוא מסניף קוקאין.
‏תתרחקי מהבחור הזה."
‏היא אמרה, "אני יודעת. אני צריכה. ‏אני צריכה. אני צריכה".
‏לא הייתי רגועה
‏כי ידעתי שדניס מנסה לקבוע גבולות עם צ'אק.
‏מי ידע שזה יקרה?
‏היינו מחוץ לזירת הפשע, למעשה.
‏- ווטרמן -
‏דניס גרה מאחורינו.
‏- ג'ים קלי, הבוס לשעבר של דארן -
‏שמי ג'ים קלי.
‏אני בעל המסעדה
‏שבה דארן עבד כמוזג באותו לילה.
‏הבנתי שדניס נפרדה מצ'אק.
‏למעשה, ידעתי שהיא נפרדה מצ'אק
‏כי היא אמרה לי בעצמה שהיא נפרדה.
‏היא זרקה את צ'אק כי הוא היה...
‏אני זוכר שהיא אמרה, "הוא פשוט מפחיד".
‏אז היא פגשה את דארן. הם היו הפכים גמורים.
‏אם אפשר היה לשים את הבחור הזה כאן ‏ואת הבחור הזה כאן,
‏יש מנצח ומפסידן.
‏דארן היה זורם, הוא היה ידידותי מאוד.
‏היה לו חיוך נהדר...
‏והוא הלך למקומות.
‏הם היו יחד רק כמה שבועות כשכל זה קרה.
‏באותו לילה דארן עבד כמוזג שלי
‏והוא התקשר אליי וביקש ממני...
‏הוא אמר שצ'אק איים על דניס
‏ורצה ללכת לבית ולראות.
‏להגן עליה אם הוא יופיע.
‏אמרתי, "בסדר, לך",
‏עד היום, אני מתחרט על ההחלטה הזאת.
‏דארן הלך לשם...
‏והיה להם עימות גופני.
‏דארן השתלט עליו, למיטב הבנתי,
‏ואז אמר, "צ'אק, זה טיפשי...
‏כי היא לא תצא איתך. היא יוצאת איתי"
‏ו"תשתה בירה איתי?"
‏זה מה שהוא אמר לי בטלפון.
‏צ'אק הסכים והם דיברו על הכול.
‏אחרי העימות עם צ'אק,
‏דארן התקשר אליי ‏והוא הרגיש טוב בנוגע למה שקרה.
‏הוא הרגיש שצ'אק והוא הגיעו להסכמה
‏והוא הרגיש שזה... שזה נגמר.
‏שצ'אק ילך לדרכו
‏ודניס ודארן ילכו לדרכם.
‏ברור שזה לא קרה.
‏הבנתי שצ'אק הלך
‏וחזר, דפק על הדלת.
‏דארן פתח את הדלת והוא ירה בו בחזה.
‏אז הסתובב וירה בו באחורי הראש.
‏אז המשיך לרדוף אחרי דניס בדירה
‏ותפס אותה ופוצץ את הפנים שלה.
‏כשהגעתי לכאן, דניס עדיין הייתה כאן.
‏הם הוציאו אותה מכאן.
‏דארן היה בפנים.
‏יכולתי לראות אותו שוכב על הרצפה.
‏השריף אמר, "הוא מת. הוא איננו"
‏ופשוט התרחקתי.
‏במבט לאחור, בלי לדעת מה קרה,
‏איזה מין אדם לוחץ יד של מישהו, הולך
‏ואז חוזר כמה שעות לאחר מכן ‏ורוצח שני אנשים?
‏איזה מין אדם יכול לעשות את זה?
‏- משרד שריף מחוז האריס ומתקן כליאה -
‏- שריף מחוז האריס -
‏- הארל רוג'רס, מושבע בבית משפט -
‏כאן הוא בעט בדלת, נכון?
‏כן, הוא פרץ את הדלת כאן.
‏אני זוכר שהראו את זה במשפט המקורי.
‏שמי הארל רוג'רס
‏והייתי מושבע במשפט של צ'ארלס תומפסון
‏על רצח שני אנשים.
‏לא ראינו הרבה תמונות ‏של הנזק שנגרם לדניס...
‏ובאמת, אני לא זוכר שזה
‏היה חלק גדול מהדיון של המושבעים.
‏- ראיות המדינה, תמונות -
‏המושבעים, לדעתי, קיבלו את העובדה
‏שאם הוא לא היה יורה בה בפנים כך
‏היא לא הייתה מתה.
‏לכן הוא אשם בהריגתה.
‏הבעיה העיקרית שלנו הייתה ‏אם הבחור בגדר איום לחברה
‏והיו דברים נוספים שעלו במהלך המשפט
‏ששכנעו אותנו שהבחור הזה מסוכן מאוד.
‏אחד הדברים המדהימים ביותר במשפט
‏היה העדות של דיאן זרניה.
‏- תומפסון הלך לבית חברתו דיאן זרניה ‏- מיד אחרי הירי.
‏- במשפט דיאן חשפה ‏מה תומפסון סיפר לה שקרה -
‏זה קרה במהירות.
‏אני זוכר שרבנו...
‏והאקדח ירה והיא נפגעה.
‏היא נכנסה לאמצע הריב שלנו ונורתה בפה.
‏אז בדקתי אותה וחשבתי שהיא מתה.
‏ברחתי, עזבתי, השתגעתי.
‏אלה לא היו העובדות ‏שדיאן זרניה הציגה בבית המשפט.
‏העדות הייתה מה סופר לדיאן
‏על איך דניס הייסליפ נורתה.
‏הוא אמר שהוא אמר לדניס,
‏"אני יכול לירות גם בך, כלבה."
‏שם את האקדח על הלסת שלה ולחץ על ההדק.
‏דיאן הייתה האדם המבוהל ביותר שראיתי...
‏על הדוכן או בכל מקום אחר.
‏היא הייתה אישה רזה מאוד מלכתחילה
‏והיא הייתה חיוורת.
‏העיניים שלה היו גדולות כמו מטבעות
‏והיא פחדה עד מוות. ‏היא הייתה מבועתת מהבחור הזה. ‏- דיאן זרניה הייתה ‏הנושא של הסרטון שהושמע
‏- בשלב הענישה במשפט של תומפסון. ‏- כשתומפסון היה בהארכת מעצר,
‏- הוא הוקלט בשיחה עם שוטר סמוי ‏- שהוצג כרוצח שכיר -
‏בסדר, התאריך היום הוא שבעה ביולי, 1998.
‏השעה 17:45 בערב.
‏אלך ליצור קשר עם צ'ארלס תומפסון
‏על שידול לרצח כפול.
‏צ'ארלס תומפסון?
‏היי, חבר.
‏אתה תומפסון? ‏-כן.
‏בסדר. חיכיתי בערך עשר דקות.
‏כמה זמן נדרש להביא אותך לכאן?
‏לפעמים נדרש קצת זמן. ‏-בסדר.
‏אגיד לך, לא מת על זה ‏שהייתי צריך לבוא לכלא.
‏אני חושב שזה לא בסדר.
‏מלכודת, אני מאמין שזה המונח הטכני.
‏אדם נשלח סמוי לתא הכלא שלו...
‏והצליח לחלץ מידע מצ'אק.
‏קראתי עיתון היום.
‏כדי שהמושבעים ייתנו הרשעה,
‏הם בדרך כלל מעלים את העדים שלהם לעדות. ‏יש עדה בתיק שאני צריך לטפל בה.
‏בסדר, כשאתה אומר לטפל בה...
‏חשבתי שהבחור הזה, מקס, יהרוג אותה?
‏הוא דפק אותי. הוא לא עשה את זה.
‏כבר נתתי למקס כסף והוא דפק אותי.
‏כמה נתת לו כבר? ‏-מאה עשרים וחמישה,
‏מקדמה.
‏זו הבחורה שאמרת שאתה רוצה להרוג?
‏כן. ‏-בסדר.
‏אני צריך שתיפטר ממנה.
‏היא עדה של המדינה. ‏היא העדה היחידה שיש להם.
‏בסדר. כמה קשה יהיה לי
‏למצוא את הבחורה ולהרוג אותה?
‏לא קשה. הנה הכתובת שלך. יש לך עט?
‏לא, אני אזכור את זה. בסדר, אז נעשה את זה.
‏תומפסון אמר לו, "אני צריך שתהרוג את העדים.
‏האנשים שהתוודיתי לפניהם."
‏אתה יושב בחבר המושבעים ומה אתה שומע?
‏אידיוט שיכור נכנס לבית,
‏הורג בחור אחד, יורה בשני, שמת לאחר מכן.
‏מודה בזה ואז מנסה להרוג את העדים.
‏אכפת לך ממשהו?
‏בסדר, על מה אנחנו מדברים?
‏כמה? ‏-תגיד מה המחיר שלך.
‏טוב, אם יש לך הכתובת...
‏בסדר, אהרוג אותה תמורת אלף וחמש מאות.
‏בסדר, אני צריך לשנן את זה עכשיו.
‏דיאן זרניה.
‏דיאן זרניה. דיאן, דיאן. דיאן זרניה.
‏מה המיקום? מה זה?
‏שכונת... זה ליד...
‏בסדר, אני יודע את זה.
‏כן, זה בית בסגנון ויקטוריאני
‏ותיבת הדואר היא שחורה עם נקודות לבנות,
‏צבועה כמו פרה.
‏היא בת 48, 50.
‏היא אימא. יש לה ילדה בת 14.
‏בסדר.
‏כשתצא מכאן, זה אלף וחמש מאות דולר.
‏אין בעיה. ‏-טוב?
‏ארדוף אותך אם לא תשלם לי.
‏אשלם לך, אני מבטיח לך. ‏-בסדר, הכלבה מתה.
‏הדבר היחיד שיש לאיש הזה בעולם ‏הוא ההבטחה שלו.
‏כן, זהו זה. אז תעמוד בה, טוב?
‏כן. אין בעיה, חבר. ‏-טוב.
‏להתראות, אני הולך מכאן.
‏זו הייתה נקודת מפנה בשבילי.
‏חשבנו הרבה על העובדה
‏שאם מישהו היה מצליח לבצע את הרצח בשבילו,
‏לא הייתה לו שום חרטה שיכולנו לראות.
‏הוא שמח להיפטר ממנה.
‏זו הפעם הראשונה שהתחלתי לחשוב...
‏רגע, אולי החיים בכלא הם ‏לא ההחלטה הנכונה בשביל הבחור הזה.
‏זה היה בחור שמסוגל לרשע עצום.
‏- בשישה באפריל, 1999
‏- צ'ארלס תומפסון נשפט למוות.
‏- שש שנים לאחר מכן ‏תומפסון קיבל משפט חוזר
‏- בטענה שההקלטה הייתה לא חוקית.
‏- המושבעים במשפט
‏- לא היו שומעים את ההקלטה -
‏אני לא יודעת איך אתה יכול ‏לרצוח מישהו בתוך רגע.
‏לא אכפת לי כמה אתה כועס.
‏אני לא יודעת. ‏כנראה לחלק מהאנשים יש את זה בתוכם.
‏- קריסטן מרטנס ‏יושבת ראש המושבעים, משפט חוזר -
‏שמי קריסטן מרטנס.
‏הייתי יושבת ראש המושבעים במשפט החוזר ‏של צ'ארלס ויקטור תומפסון.
‏לא החלטנו אשם או חף מפשע. ‏החלטנו מה יהיה העונש שלו.
‏אם ניתן לו מאסר עולם או לא
‏או נשפוט אותו שוב למוות.
‏ההגנה התמקדה מאוד
‏בכך שהיא מתה שישה ימים ‏לאחר מכן בבית החולים.
‏מבחינתי, זה לא היה רלוונטי. ‏הוא ירה בה בפרצוף...
‏והוא רצח מישהו קודם.
‏אני חושבת שדארן היה אבוד בתיק.
‏אני חושבת שהמוות שלו ‏לא הודגש כמו זה של דניס...
‏ואני מרחמת על המשפחה שלו.
‏אני בהחלט מאמינה שהוא הלך לשם ‏כדי להרוג את דארן
‏והוא הלך לשם כדי להרוג את דניס.
‏דארן היה מיותר.
‏"אני רק רוצה להוציא אותו מהתמונה."
‏אני חושבת שהוא עשה את זה ‏באופן אישי כשהוא הרג את דניס.
‏- במשפט החוזר ‏- תומפסון נשפט למוות בפעם השנייה -
‏אני חושבת שבשביל מישהו כמו צ'אק...
‏הוא נרקיסיסט. הוא ממש נהנה מתשומת הלב.
‏אני חושבת שאם הוא היה מקבל מאסר עולם,
‏זו הייתה מתנה בשבילו, בשל האישיות שלו
‏ובשל מכלול התכונות שלו.
‏אני זוכרת בבירור
‏שאחרי שגזר הדין הוקרא וחזרנו לחדר הדיונים,
‏השופט נכנס ודיבר איתנו.
‏התביעה וכולם.
‏אני זוכרת ששאלתי את השאלה,
‏"יש דרך שבה הוא יוכל להשתחרר?
‏השם שלי מפורסם והכול". תמיד הייתה דאגה.
‏השופט אמר, "זה מגוחך. ‏לא, הוא בשורת הנידונים למוות עכשיו".
‏ארבעה ימים לאחר מכן גיליתי שהוא ברח.
‏"חיפושים בכל המדינה אחרי אסיר נמלט מטקסס."
‏הידיעה הקטנה הזאת.
‏- אחרי שש שנים בשורת הנידונים למוות
‏- תומפסון ברח מתאו
‏- בתעודת זהות מזויפת ובבגדי בית המשפט -
‏הייתי בעבודה וקיבלתי שיחה בחניון.
‏זה היה מישהו ממשרד התובע המחוזי
‏שאמר לי שצ'ארלס תומפסון ברח.
‏האם הרגשתי בטוח?
‏האם ארגיש טוב יותר בליווי משטרתי?
‏משהו כזה.
‏אמרתי, "לא, אני לא מרגיש מאוים".
‏"כמו אסירים רבים בשורת הנידונים למוות ‏צ'ארלס ויקטור תומפסון
‏שיצא מהדלת הראשית של כלא מחוז האריס
‏והיה חופשי במשך ארבעה ימים ‏לפני שתפסו אותו בלואיזיאנה
‏יישאר אדם תחמן, אנוכי וחסר כיוון
‏שירה והרג את חברתו לשעבר ‏ואת החבר החדש שלה."
‏- צ'ארלס ויקטור תומפסון רצח את חברתו לשעבר ‏- ואת החבר שלה -
‏דבר אחד שבלט בעניין
‏היה שהייתה לו מזימה גדולה לברוח...
‏והוא הצליח.
‏אז הוא נתפס כי הוא השתכר בחנות משקאות...
‏או בתחנת דלק, או בחנות נוחות בלואיזיאנה.
‏- הנמלט משורת הנידונים למוות בטקסס ‏נמצא ליד חנות משקאות בלואיזיאנה -
‏אתה אומר לי שהוא קפץ ‏על רכבת, עשה את כל זה,
‏הצליח לצאת מהכלא, אבל משתכר ותופסים אותו?
‏באותו רגע, אמרתי, "איזה אידיוט".
‏אבל... אולי זה לא הוגן,
‏כי אני לא יודע...
‏אני לא יודע איך זה להיות במנוסה...
‏ואני לא יודע איך זה להיות בכלא
‏בשלב זה, במשך עשר שנים.
‏לא מפתיע אותי כלל
‏שהוא הצליח לחמוק מכל דבר בדיבורים.
‏הוא היה מקסים, ערמומי ותחמן מאוד.
‏צ'אק הוא אמן התחמנות.
‏- אחרי הפסקת חובה של 90 יום ‏מחלקת הצדק של טקסס
‏- התירה ריאיון שני עם צ'ארלס תומפסון -
‏שלום.
‏אני בסדר.
‏אין הפתעות היום?
‏החיים שלי הם כספר הפתוח.
‏"צ'ארלס ויקטור תומפסון יצא ‏מדלת הכניסה של כלא מחוז האריס
‏והיה חופשי במשך ארבעה ימים ‏עד תפיסתו בלואיזיאנה."
‏הבעיה העיקרית שלנו הייתה ‏אם הבחור הזה בגדר איום לחברה.
‏אני חושב שהוכחתי את האיום העתידי לחברה. ‏התרוצצתי בעולם החופשי ארבעה ימים.
‏עברתי גברות זקנות מול מרכזי קניות,
‏יוצאות מהמכוניות. ‏לא גנבתי את המכוניות שלהן.
‏לא שדדתי אף אחד. לא תקפתי אף אחד.
‏לא פגעתי באף אחד.
‏אבל אם מקשיבים למשפט עונש המוות,
‏הם חופרים בראש המושבעים ‏"הוא איום עתידי, הוא יהרוג שוב".
‏הבנתי שדניס נפרדה מצ'אק.
‏למעשה, אני יודע שהיא נפרדה מצ'אק
‏כי היא אמרה לי בעצמה שהיא נפרדה.
‏זה היה אפילו לפני ‏שהיא התחילה לצאת עם דארן.
‏כן, זה נשמע נכון. ‏אני בטוח שהיא אמרה לו את זה.
‏אבל נפרדנו, חזרנו, נפרדנו,
‏חזרנו ויצאנו עם אנשים אחרים. היה לנו...
‏אני לא יודע איך קוראים לזה. ‏לא יכולים לעזוב זה את זה?
‏המשכנו לחזור זה לזה.
‏מי יודע? היא בטח הייתה באה לבקר אותי בכלא.
‏היא הייתה אישה כזאת.
‏אם התכוונתי לעשות את זה בכוונה, ‏כמו שהם אמרו,
‏למה התקשרתי קודם?
‏הלכתי לטלפון ציבורי, התקשרתי אליה.
‏אמרתי לה שאני צריך לבוא ‏לקחת את הדברים שלי לעבודה
‏והיא אמרה, "אני מנסה לישון".
‏אמרתי, "דארן שם?" היא אמרה, "לא".
‏אמרתי, "טוב, אהיה שם ‏בעוד חמש דקות" וניתקתי.
‏היא חזרה לישון.
‏הלכתי לחדר השינה
‏והתחלתי לקחת בגדים ודברים מהשידה
‏והיא התיישבה במיטה ואמרה, "אלוהים!"
‏אז הבנתי שמישהו שכב במיטה לידה.
‏כי לא ניסיתי להעיר אותה, ‏רק לקחתי את הדברים שלי.
‏אמרתי לה שאני בא.
‏כשראיתי אותו שם, אז התרגזתי עליה.
‏"אלוהים". התווכחנו.
‏סמוי נשלח לתא המעצר שלו
‏והצליח לחלץ מידע מצ'אק.
‏הם היו חברים, ‏אבל הוא ניסה לשכור מישהו לרצוח אותה
‏רק מפני שלא רצה שהיא תעיד במשפט.
‏זה מביך. מה אני יכול להגיד?
‏הייתי מכור לסמים.
‏אלכוהוליסט שקיבל החלטה גרועה
‏ועוד החלטה גרועה ועוד החלטה גרועה.
‏כעסתי שדיאן שינתה את ההצהרה שלה.
‏הרגשתי שהיא משקרת.
‏זה לא משהו שאני רוצה לדבר עליו, באמת.
‏הלוואי שזה לא היה קורה.
‏זה היה מצב גרוע לכל אורך הדרך.
‏מעולם לא רציתי לפגוע בדיאן.
‏אני לא נוטר טינה כלל.
‏אני מרגיש ש...
‏מה שמגיע עם עונש מוות...
‏הוא הולם וצודק.
‏לשאת לפיד למישהו כדי שימות במשך 20 שנה?
‏זה בסדר.
‏אני לא...
‏לא יכולתי לשנוא מישהו כל כך הרבה זמן.
‏זה לא בדמי.
‏אתה יודע מה אומרים על שנאה, ‏היא אוכלת אותך מבפנים.