"Entä jos?" Kysyn sitä joka päivä.
Entä jos en olisi mennyt sinne? Entä jos en olisi tappanut häntä?
Entä jos en olisi laukaissut asettani?
Itseään ruoskii näillä kysymyksillä.
Täällä elämässä ei juuri muuta ole.
Itsepohdiskelua. Ja...
Sitä miettii asioita, joita tapahtuu.
Asioita, joita ei tapahtunut ja joiden toivoisi tapahtuvan.
KUOLEMANRANGAISTUS OTETTIIN USA:SSA TAAS KÄYTTÖÖN VUONNA 1976
SEN JÄLKEEN YLI 8 000 IHMISTÄ ON TUOMITTU KUOLEMAAN
JAKSO KERTOO KUOLEMAANTUOMITUSTA VANGISTA #01306201
Nimeni on Justin Wiley Dickens.
Minut tuomittiin murhasta ja ryöstömurhasta.
Sain niistä kuolemantuomion.
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Ammuin ensin kerran -
ja sitten lähempää toisen.
Häntä ammuttiin poskeen. Luoti pysähtyi leukaan.
Jahtasin häntä pöydän taa ja puukotin häntä noin 25 kertaa.
En voinut uskoa sitä. En voinut uskoa, että tapoin jonkun.
En kadu sitä.
Hän alkoi puukottaa miestä sohvalla.
MATKIJALINTU
JAMES V. ALLRED -YKSIKKÖ IOWA PARK, TEXAS
JUSTIN DICKENS LÄHETETTIIN VUONNA 1995
KUOLEMANJONOON MURHASTA,
JONKA HÄN TEKI OLLESSAAN VASTA 17-VUOTIAS
DICKENS EI KOSKAAN KIELTÄNYT VASTUUTAAN VERITYÖSTÄ,
MUTTA HÄNEN MUKAANSA TARINAAN ON AINA LIITTYNYT MUUTAKIN
Synnyin Texasin Amarillossa heinäkuussa 1976.
Synnyin kaksi kuukautta etuajassa, koska äitini käytti kokaiinia.
Olihan se jatkuvaa kamppailua,
mutta vanhempani pitivät homman kasassa, kunnes olin 13.
He erosivat kokonaan lopullisesti, ja sitten...
No, sitten oli vain vaikeaa.
Olin äidin kanssa kaduilla.
Hän oli koditon narkomaani,
joka vain näpisteli kaupoista.
Käytimme huumeita yhdessä ja menimme vankilaan yhdessä.
Pääsimme ulos takuita vastaan ja sama meno jatkui vain.
Dallas Moore on paikallinen tatuoija. Hän oli todella charmikas persoona,
jolta puhe sujui. Hän otti kaikki siipiensä suojaan ja lähelleen.
Olin eksynyt nuori ja etsin isähahmoa,
joten hän veti minua puoleensa. Hän tavallaan aivopesi minut.
Martha oli Dallas Mooren morsian.
Jos heillä ei olisi ollut niin pahaa huumeriippuvuutta,
he olisivat olleet todella hyviä ystäviä.
Tapasin Dallasin ja Marthan noin 15-vuotiaana.
Olin kavereideni kanssa varastanut pilveä.
Menin Dallas Mooren talolle kaupittelemaan sitä.
Siellä oli kokaiinibileet.
Kaikki piikittivät kokaiinia.
Sanoin, etten tahdo kokeilla sitä, koska äiti oli huumeaddikti,
ja olin nähnyt, mitä neulat tekevät ihmisille.
Hän sanoi kuitenkin, että se on henkinen juttu, ei fyysinen.
Hän lopulta sai minut vetämään kokaiinia nenään.
Pari päivää myöhemmin, kun olimme ryypänneet kellon ympäri,
hän sai minut lopultakin kokeilemaan kokaiinin piikittämistä.
Piikittämisen jälkeen emme enää ikinä vetäneet sitä nenään.
Olin tavallaan eksyksissä.
MAALISKUU 1994
Kun olin 17, juhlimme suunnilleen viikon putkeen.
Ja Dallas sammui.
Hän nukkui sängyssä,
ja Martha otti hänen taskustaan noin 30 grammaa kokaiinia.
Hän käytti yksin ison osan siitä.
Ennen kuin aurinko nousi, hän oli paniikissa.
Hän pyysi minua ja rikostoveriani Craig Pennelliä kuskaamaan häntä,
jotta hän voisi tienata rahaa takaisin ennen Dallasin heräämistä.
Huumeaddikti ajattelee vain huumeita.
Seuraukset ja vastaavat eivät käy mielessä ollenkaan.
Niitä ei mieti.
Emme saaneet myytyä mitään.
Käytimme yhdessä loput kokaiinit.
Kun pysähdyimme viimeisen kerran ennen Marthan jättämistä kyydistä,
kuulimme, että Dallas Moore oli perässämme pistoolin kanssa.
Kun Dallas sai minut kiinni, kello oli noin kaksi aamulla.
Olin nukkumassa Craigin sohvalla.
Heräsin veitseen kurkullani.
Paikallinen narkomaani Eddie Ramos oli hänen kanssaan.
He puhuivat siitä, miten tappavat minut.
Craig tuli sisään, ja Dallas alkoi hakata meitä -
ja piestä meitä pistoolillaan.
Hän käski meidän tulla mukanaan talolleen.
Menimme sinne, ja hän syytti minua koko jutusta.
Hän sanoi, että minun täytyy viedä Martha Amarillo Boulevardille -
ja parittaa häntä, jotta hän voi tienata rahat takaisin.
Mutta kun suostuin,
hän mursi nenäni ja melkein tyrmäsi minut.
"Vai antaisit sinä Marthan mennä huoraamaan?"
Hän sanoi, että minä saan hommata hänelle rahat.
Hän osoitti hiihtopipoa, joka hänellä oli seinällä.
Kun hän joutuu pulaan, hän hoitaa asiat hiihtopipo päässä.
Hän sanoi: "Odotan sinun tekevän samoin.
Aivan sama, mitä teet.
Kunhan hommaat minulle rahani."
Minä ja Craig lähdimme Craigin lava-autolla.
Ainoa tuntemamme paikka, josta sai aseen, oli isoisäni isän talo.
Se oli kaukana maaseudulla.
Ajoimme takaisin kaupunkiin, ja käskin hänen pysähtyä kaikkialla.
Yritin vain etsiä jotain, mitä voisimme tehdä.
Hän sanoi: "Ei, tiedän paikan isovanhempieni lähellä."
Ajoimme sitten Amarillon halki.
Saavuimme Mockingbirdin panttilainaamo-koruliikkeeseen.
SISÄLLÄ OLIVAT OMISTAJA JIM JACOBS JA ASIAKAS FRANCIS "ALLEN" CARTER
AITOJA KORUJA
Kun nyt muistelen sitä,
en voinut aavistaa, mitä tapahtuu,
mutta päivä tuntui olevan jotenkin väärin.
Tein sen siitä syystä,
että Dallasin pelkoni ylitti -
pelkoni siitä, mitä seurauksia laki toisi.
Kävelin ovelle. Siinä oli summerilukko.
SOITA
He näkivät minut ja avasivat oven.
Sanoin, että menen naimisiin ja tahdon sovittaa sormusta.
Kun he käänsivät minulle selkänsä,
otin esiin ja viritin aseen.
Sanoin: "Maahan siitä. En puhu paskaa, tapan teidät oikeasti."
Herra Jacobs makasi paikassa, johon en nähnyt.
Herra Carter makasi kahden tiskin välissä kasvot minuun päin -
puolentoista metrin päässä.
Jähmetyin.
En ollut yhtään omalla alueellani.
Olisi vain pitänyt käskeä heidän nostaa kädet ylös, antaa rahaa - ja päästää minut ulos, mutta hyvähän se jälkikäteen on sanoa.
Yhtäkkiä herra Carter taklasi minut olkapäällään.
Lensin iskun voimasta ilmaan.
Taklaus oli kuin salamanisku.
Hän oli koko sen ajan hiljaa.
Hän paiskasi minut seinään.
Tokenin siitä ja laukaisin aseen. Luoti osui häntä vartaloon.
Valuin seinää pitkin alas pistooli kohotettuna ilmaan näin.
Hän tarttui ylhäältä aseen piippuun -
ja riuhtaisi sen ylös. Luoti lävisti hänen kätensä -
ja osui hänen otsaansa.
Ajattelin: "Voi ei."
Herra Jacobs juoksi ulos sivuovesta.
Minä yritin etuovesta.
Ammuin kaksi viimeistä luotia lukkoon.
Ne menivät ohi.
Aloin hakata päälläni ja potkia.
En päässyt ulos.
Niinpä juoksin takaovesta. KORUJA & PANTTILAINAAMO
Katsoin vasemmalle, ja Craig ajoi pois ilman minua.
Hän katsoi minua suoraan silmiin -
ja jatkoi matkaansa.
Ajattelin, että niinpä tietenkin.
Niinpä lähdin juoksemaan.
Ajattelin...
"En voi uskoa, että tapoin jonkun."
Sama ajatus pyöri päässäni kerta toisensa jälkeen.
En ajatellut, selviänkö siitä. En mitään. Olin vain pökerryksissä.
KOLME PÄIVÄÄ MYÖHEMMIN AMARILLON POLIISI PIDÄTTI JUSTIN DICKENSIN
Justin, kerrotko nimesi nauhalle.
Olen ylikonstaapeli Compass, hän ylikonstaapeli Montano.
-Mikä on koko nimesi? -Justin Wiley Dickens.
Selvä.
He sanoivat: "Tiedämme, mitä on tapahtunut.
Rikostoverisi Craig Pennell on täällä.
Hän kertoi meille kaiken."
Itkin pää painuksissa ja pyysin anteeksi.
Tarkoitus ei ollut tappaa.
En tarkoittanut tappaa ketään. Muuta en sanonut.
Aloittaisitko alusta. Oliko se suunniteltu keikka?
Ei ollut.
En tiennyt kuolemanrangaistuksesta,
mutta tiesin olevani pahoissa vaikeuksissa.
OIKEUDENKÄYNNISSÄ SYYTTÄJÄ JAMES FARREN ESITTI -
TAPAHTUMISTA HYVIN ERILAISEN VERSION
RANDALLIN PIIRIKUNNAN OIKEUSKESKUS
PIIRISYYTTÄJÄ JAMES FARREN
Mockingbird Streetin koruliikkeen ryöstömurha -
tapahtui 12. maaliskuuta 1994.
Se oli ensimmäinen merkittävä tapaukseni piirisyyttäjänä.
Justin Wiley Dickens oli räjähdysherkkä yksilö.
PIIRISYYTTÄJÄ RANDALLIN PIIRIKUNTA
Hän taisi kärsiä jonkinlaisesta Napoleon-kompleksista.
Hän tajusi, ettei ole iso mies.
Hän kompensoi kokoaan saapastelemalla ja yrittämällä osoittaa,
että oli iso, paha, vaarallinen kaveri.
Mitä hänen perusteluunsa tulee,
hän oikeutti ryöstön sillä, että hän pelkäsi Dallas Moorea.
Minusta useimpiin epätotuuksiin ja valheisiin -
lisätään hitunen totuutta, jotta ne ovat uskottavampia.
Kyseessä oli varmaankin enemmän nöyryytys kuin mikään vakava hakkaaminen.
Luulen, että hän oli aivan tolaltaan, kun häntä nöyryytettiin muiden edessä,
jotka tunsivat hänet. Olihan hänen suurin motivaationsa -
vakuuttaa muille, että...
"En ehkä ole fyysisesti suuri, mutta olen vaarallinen kaveri.
Minulle ei kannata ryppyillä."
Uskon vakaasti todistusaineiston osoittaneen,
että juuri niin kävi Mockingbird Streetin koruliikkeen ryöstössä.
Francis Allen Carter yritti lähestyä häntä -
ja suostutella luopumaan ryöstöyrityksestä.
"Pane ase pois, älä tee tätä. Pilaat vain elämäsi.
Anna minun puhua sinulle. Sinun ei kannata tehdä tätä."
Dickens vastasi tapansa mukaan väkivallalla -
ja ampui Francis Allen Carterin kuoliaaksi.
Osa Dickensin puolustuksesta perustui siihen, että Francis Allen Carter -
provosoi hänet käyttämään asetta.
Se on niitä kysymyksiä, joihin valamiehistön täytyy vastata.
Provosoiko uhri syytettyä vai eikö?
Jos vastaus on kyllä, lain mukaan kuolemanrangaistus ei ole mahdollinen.
Sellaista kamppailua ei mitenkään ole voitu käydä ampumisen aikana.
On täysin mahdotonta, että tapahtumat etenivät kuvatulla tavalla,
mutta ryöstäjän päällä ei ollut verta.
Rikostekniset todisteet osoittavat, että ryöstäjä oli riittävän kaukana -
Francis Allen Carterista tulittaessaan.
En usko, että Jacobs näki kamppailua.
Uskon hänen vain olettaneen, että sellainen oli tulossa.
Kun hän nousi lattialta,
hänen mielessään oli vain yksi asia: ovesta pakeneminen.
Uskon, että se sai Dickensin paniikkiin ja painamaan liipaisinta.
Ei mikään taklaussyöksy Francis Allen Carterilta.
Justin Wiley Dickens ansaitsi valamiehistöltä saamansa tuomion.
Hän ansaitsi kuolemanrangaistuksen sen vuoksi, millainen ihminen hän on -
ja mitä hän teki,
mutta myös uhrin vuoksi.
Hänen valintansa oli viedä uhri meiltä.
Francis Allen Carter oli ehdottomasti yksi esimerkillisimmistä ihmisistä,
joista olen koskaan kuullut, ja Dickens vei hänet meiltä kaikilta.
Nimeni on Barbalee Blair.
CLAYTONIN HIGH SCHOOL
Opetin Allenin kanssa vuodesta 1978 hänen kuolemaansa asti 1994.
Minun nimeni on Kim Leal.
Herra Carter opetti minulle yläkoulussa äidinkieltä.
Olen sen jälkeen opettanut äidinkieltä samassa luokkahuoneessa,
jossa herra Carter opetti minua.
Allen oli monimutkainen,
dynaaminen, mielenkiintoinen, ristiriitainen,
hämmentävä mies, joka rakasti lapsia.
Hän näyttää niin nuorelta. -Hän olikin. -Niin oli.
Teknisesti ottaen 50, mutta hän ei käyttäytynyt kuin 50-vuotias.
F. ALLEN CARTERIN MUISTOPUU
Kaikkein eniten hän auttoi lapsia,
jotka olivat vaarassa pudota yhteiskunnan kelkasta.
Allenille kelkkaa ei ollut olemassa.
Ne, jotka olivat vaarassa pudota, selvisivät Allen Carterin ansiosta.
Hän ymmärsi altavastaajia.
Hän ei yksinkertaisesti antanut lapsen epäonnistua.
MOCKINGBIRD KORUJA & PANTTILAINAAMO
Sinä iltana, kun kuulimme siitä,
kukaan ei aavistanut, että kyseessä oli ryöstö -
tai että hänet oli ammuttu.
Tiesimme vain, että hän oli kuollut.
CLAYTONIN HIGH SCHOOL
Seuraavana päivänä koulussa aloimme kuulla yksityiskohtia.
Muistan, miten me kaikki opettajat istuimme opettajainhuoneessa -
puhumassa siitä, miten Allen olisi voinut reagoida.
Mitä Allen olisi tehnyt aseellisessa ryöstössä?
Mitä itse tekisit? Minä minä tekisin?
Kukaan ei voinut kuvitella Allenia haastamassa aseistettua miestä fyysisesti.
Vahva. Dynaaminen.
Hän oli noita asioita,
mutta en voi kuvitella Allenin käyvän asemiehen päälle.
Se ei vain ollut hänelle luonteenomaista.
Hän ei olisi käyttäytynyt niin.
Sitä vastoin voin kuvitella hänen puhuvan voimakkaasti ja tarmokkaasti -
ja yrittävän saada tuon nuoren, oli hän sitten kuka hyvänsä,
tajuamaan, mitä oli tekemässä.
Että se ei ole hyväksyttävää eikä hyvä asia.
Allen olisi odottanut lapsen myöntyvän ja ymmärtävän -
ja tajuavan asian, mutta eihän siinä tietenkään niin käynyt.
SYYTTÄJÄ FARRENIN VERSIO TAPAHTUMISTA - ESITTI DICKENSIN MÄÄRÄTIETOISENA TELOITTAJANA
PUOLUSTUKSELLE SEN KIISTÄMINEN -
OLISI AINOA TAPA VÄLTTÄÄ KUOLEMANTUOMIO
AVOINNA AUKIOLOAJAT
Nimeni on Rus Bailey.
Olin pääasianajaja Justin Wiley Dickensin oikeudenkäynnissä.
Justin vaikutti melko kunnolliselta nuorelta.
Tapahtuneen takia en väitä häntä ihanaksi,
mutta minä kyllä pidin hänestä.
-Miten voitte tänään? -Hyvin, kiitos.
-Hyvä. -Paljon kiitoksia.
Kun oikeutta käydään kuolemalla rangaistavasta murhasta, on todennäköistä,
että vaaditaan kuolemantuomiota.
JUSTIN DICKENSIN PÄÄASIANAJAJA
Se on ainoa syy nostaa sellainen syyte.
Heti ensimmäiseksi myönsimme syyllisyyden kuolemantuottamukseen,
mikä on vähäisempi rikos Justinia vastaan nostettujen syytteiden joukossa.
Ongelma onkin siinä, oliko Justinin tarkoitus todella tappaa herra Carter -
harkitusti ja tarkoituksella.
Lukihan herra Farren samat raportit kuin minäkin.
Realistisesti se olisi voinut tapahtua vain tällä tavalla.
KORULIIKKEEN POHJAPIIRROS
Kun Justin veti aseen esiin,
liikkeessä oli tiski Justinin ja kahden henkilön välillä,
jotka silloin olivat liikkeessä.
LASITISKI
Hän käski molempien käydä lattialle.
Siinä vaiheessa hän tajusi tekevänsä erittäin typerää virhettä.
Uskon, että kun hän käänsi selkänsä herra Carterille,
herra Carter tuli tiskin yli -
ja tuli tapahtumien aikana ammutuksi, kun he taistelivat aseesta.
Paikalla oli silminnäkijä, herra Jacobs.
Hän vain ei allekirjoittanut lausuntoaan ilman herra Farrenin suostumusta.
En ole varma, mihin hän tarvitsi Farrenin suostumusta.
Jos itse antaisin lausuntoni jostakin asiasta,
seisoisin sen takana, koska se olisi totta.
Rikostekniset todisteet osoittavat, että ryöstäjä oli riittävän kaukana -
Francis Allen Carterista tulittaessaan.
En voi tajuta, miten tuo hyväksyttiin.
Olisin odottanut, että poliisit -
olisivat ainakin käyttäneet huoneessa naruja -
selvittääkseen, minne luodit menivät ja mistä ne tulivat.
Se olisi todistanut tai osoittanut,
mitä Justin Dickensin ja herra Carterin taistelussa tapahtui.
Niin ei kuitenkaan tehty.
Sitä ei pidetty oleellisena.
Se olisi auttanut meitä paljon. Poliisi tosin ei tee töitä puolustukselle,
vaan Texasin osavaltiolle.
RANDALLIN PIIRIKUNTA, TEXAS SERIFFILAITOS TX 1910000
Justin vaikutti hyvin nuorelta mieheltä, joka pelkäsi kuollakseen.
Saimme selville sen, että Dallas Moore oli uhannut Justinia,
jotta tämä korvaisi jotain, mitä Justin -
ja herra Mooren vaimo olivat ilmeisesti tehneet.
Jos Dallas Moore olisi noussut todistajanaitioon,
olisi voinut ilmetä, että tilanteessa tapahtui paljon muuta -
kuin osavaltio oli valmis myöntämään valamiehistölle.
Jos olisimme saaneet vaimon sinne erillään Dallasista,
hän olisi voinut todistaa, mitä Dallasin ja Justinin välillä todella tapahtui.
Olikin ihmeellistä, miten yllättäen herra Moore -
ja moni muu tahtomamme todistaja katosi.
Tiedä sitten, mitä tapahtui -
ja miten siihen päädyttiin, mutta tutkijamme ei löytänyt miestä mistään.
En väitä, että osavaltio teki jotain väärin. Oli vain niin, että Dallas suojeli omaa -
takalistoaan, sanotaan niin.
Eli voin kyllä ymmärtää siltä kannalta, että hän häipyi,
mutta hän olisi ollut meille avuksi.
Tapasin Justinin kaksi vuotta ennen tapausta seitsemännellä luokalla.
DALLAS MOOREN TYTÄR
Kävimme yhdessä kesäkoulukurssilla Sam Houstonin kesäkoulussa.
Ruokin sen. Bates! Tuletko syömään, kulta?
Tässä talossa ei ole tähteitä.
Justin oli villi pieni maalaispoika, joka puhui karjujen metsästyksestä -
ja jousista ja nuolista.
Hän oli aika villi lapsi.
No niin, tulkaahan.
Sara, ole kiltisti.
Isä tunsi hänen äitinsä huumeiden kautta.
Kiltisti.
Niinpä sitten tapasin Justinin isän talossa.
Tajusin siinä vaiheessa, että ystäväni -
tekivät muutakin kuin polttivat vähän pilveä ja ottivat pari shottia bileissä.
Isä on erittäin karismaattinen. Hän vetää ihmisiä puoleensa.
Häntä voisi luonnehtia paljon ystävällisemmäksi Charles Mansoniksi.
Hän vain saa ihmiset luokseen.
Hänellä on kyky saada ihmiset tekemään tahtonsa mukaan.
Hän ravasi vankilassa koko ikäni.
Joka kerta kun hän pääsi ulos, hän kävi paremman sijasta pahemmaksi.
Mitä pidemmälle kaikki meni, sitä huonommin alkoi mennä,
kun syytteet kasaantuivat ja tulimme tähän pisteeseen -
25 vuotta myöhemmin.
Viimeiset kahdeksan kuukautta hän on ollut paossa,
koska hän sitoi 83-vuotiaan naisen ja satutti tätä naisen omassa kodissa.
Kotimurto.
Sellaista ei uskoisi isänsä tekevän, mutta...
VÄLTELTYÄÄN VIRANOMAISIA LÄHES YHDEKSÄN KUUKAUTTA -
DALLAS MOORE PIDÄTETTIIN POTTERIN PIIRIKUNNASSA TEXASISSA
HÄN VOI SAADA JOPA VIISI ELINKAUTISTA RIKOKSISTA,
JOTKA EIVÄT LIITY DICKENSIN TAPAUKSEEN
POTTERIN PIIRIKUNNAN PIDÄTYSKESKUS
Isä tahtoi minusta "Fort Worthin",
mutta äiti ei suostunut siihen, joten minusta tuli sitten Dallas.
Nimeni mainittiin oikeudenkäynnissä ainakin 58 kertaa.
Kaikki tahtovat puhua minulle.
Minä olen tavallaan show'n tähti.
POTTERIN PIDÄTYSKESKUS
Kaikki tietävät, etten valehtele.
Annan tulla suoraan.
Tyttäreni esitteli minut Justinille. Kertoiko hän?
Mokoma pikku paskiainen!
Hän on aiheuttanut elämässäni todella paljon traumoja.
Vaimoni piti hänestä.
Varastivat minulta jumalauta 30 grammaa.
Kertoiko hän sitä?
Olin unessa, ja hän vei kaiken.
Panin aseen pojan päätä vasten ja sanoin: "Menemme Marthalle -
ja te pyydätte anteeksi ja häivytte talostani.
Ryöstitte minut. Teidän piti olla ystäviäni."
Hän syytti minua koko jutusta.
Hän osoitti hiihtopipoa, joka hänellä oli seinällä.
Hän sanoi: "Aivan sama mitä teet, kunhan hommaat minulle rahani."
Olipas se... Vannon käsi Raamatulla ja Jumalan nimeen,
että tuo on ihan täysin tekaistu valhe.
En koskaan sanonut, että nyt menet ja teet sitä ja tätä -
ja haet rahani. En lähettänyt häntä ryöstöretkelle. Mitä sontaa.
En halunnut mitenkään osalliseksi hänen hevonpaskaansa enkä aavistanutkaan,
että se mulkero tekisi tuollaista.
Päästin hänet vähällä.
Ei hän oikeastaan minua ryöstänyt, vaan vaimoni.
Sanoin: "Haluan, että viet vaimoni motelliin ja vahdit häntä.
Katsot, ettei asiakas viivy varttia pidempään.
Ansaitkoon hän rahani. Hänhän se minulta varasti, helvetti.
Teetkö sen puolestani?"
Hän sanoi: "Joo, kyllä minä paritan sitä ämmää."
Kun hän sanoi sen, löin häntä. Katsokaapa pojan pidätyskuvaa.
Kun hän heräsi, en päästänyt häntä ylös.
Potkin ja talloin sen perkeleen ulos talostani.
Sanoin: "Äläkä enää ikinä tule talooni.
Et voi maksaa, et voi ostaa, et osaa mitään, et osaa pyytää anteeksi.
En tahdo tuollaista kusipäätä talooni enää ikinä."
Niin minä sanoin.
Minusta ei väännetä mitään Charles Mansonia.
Näin on.
E tahdo tulla vedetyksi mukaan sen miehen murhaan,
koska en ollut siinä mukana.
Poika ei ollut velkaa.
Se kuitattiin, kun löin häneltä tajun kankaalle.
Hän saisi päästä vähemmällä, muttei minun kustannuksellani, niin että hän voi -
väittää, että minä käskin hänen tehdä sen.
Kyllä minä kertoisin, jos olisin sanonut niin, vaan kun en.
Jätkä teki kuitenkin koko keikan vain tehdäkseen vaimooni vaikutuksen.
No, nykyään nimeni on Martha Cummins-Bell.
Pääsin irti kaikista huumeista vuonna 1997.
Olen seitsemän lapsen äiti.
-Neljä voileipää ja kaksi salaattia. -Selvä. Kiitos.
Työskentelen järjestössä...
DALLAS MOOREN EX-VAIMO
...joka erikoistuu hoitamaan epävakaasta persoonallisuudesta kärsiviä.
He ovat lähes aina itsetuhoisia tai satuttavat itseään.
Osaan samastua siihen.
Katkaisin välit Dallasiin kauan sitten.
Siksi en enää pelkää häntä.
DALLASIN TAVOIN MYÖS MARTHA JÄI POIS OIKEUDENKÄYNNISTÄ
HÄN EI OLE PUHUNUT JULKISESTI RIKOKSEEN JOHTANEISTA TAPAHTUMISTA
Häntä vain jännittää.
Jestas.
Muistan, miten tapasin Justinin.
Asuin vuokralla Dallasin kanssa.
-Tämä on söpö. -Tuo...
Tässä on Justin.
Ensinnäkin luulin, että hän oli noin 12.
Tuossa hän on Marthan kanssa.
Hän oli myös jonkinlainen pikku katulapsi.
Tuo lyhyt poika on Justin.
Justinissa oli aitoa viattomuutta.
Kas, tuossa on Dallas.
Dallas oli minua kymmenen vuotta vanhempi. Tapasimme, kun hän oli istunut -
melkein kymmenen vuotta Missourin osavaltion vankilassa.
Meidät varmaan imaisi mukaansa kaikki se jännitys -
ja huumeiden käyttö.
Dallas oli kaikkia vanhempi ja istunut jo linnassa.
Hän oli todella makea.
-Ben työntää asetta isän suuhun. -Tuossa on Kenny!
-Muistatteko häntä? -Onko ase oikea?
Kyllä se on oikea ase.
-Onko siinä luoteja? -Tuskinpa.
Oli hyviä syitä pelätä Dallasia.
"Dallas sammui, ja Martha meni hänen taskulleen -
ja otti noin 30 grammaa kokaiinia."
Olin kai hieman närkästynyt siitä, että hänellä oli kokaiinia taskussaan.
Ja...
Tahdoin sen omaan taskuuni.
Niinpä eräänä iltana -
annoin hänelle paljon valiumia.
Nukutin hänet sillä ja otin kokaiinin hänen taskustaan.
Craig ja Justin ja minä aloimme ottaa kokaiinia,
ja otimme pussista niin paljon, ettei paluuta enää ollut.
Ja tiesin...
Tiesin, että nyt meni kaikki vitulleen.
Tiesin, että Dallas odotti saavansa korvauksen.
Ja...
Olimme kaikki aika kauhuissamme.
En tiedä, miksi kaikki lankesi Justinin vastuulle.
Asuntovaunumme seinään oli naulattu hiihtopipo.
Dallas osoitti hiihtopipoa ja sanoi: "Noin minä hoidan velkomiseni."
Justin varmaan teki sen, mitä uskoi itseltään odotettavan.
Tuskin hän aikoi satuttaa ketään.
Hän vain tahtoi maksaa Dallasille takaisin.
Tiedän, että mies menetti henkensä.
Asian toinen puoli on se, että joku kuoli.
Mutta myös Justinin elämä päättyi siihen.
Justin veti liipaisimesta.
Craig ajoi autoa.
Minä varastin kaman.
Jos olisin ollut mies enkä naimisissa Dallasin kanssa,
minäkin olisin luultavasti ollut siinä autossa.
En vain tajua, miten joku voi saada kuolemantuomion tällaisesta asiasta.
Dickensin puolustus perustui siihen,
että Francis Allen Carter provosoi hänet käyttämään asetta.
Jos vastaus siihen on kyllä,
lain mukaan kuolemanrangaistus ei ole mahdollinen.
Paikalla oli silminnäkijä, herra Jacobs.
Hän vain ei allekirjoittanut lausuntoaan ilman herra Farrenin suostumusta.
JIM JACOBS OLI AINOA TODISTAJA MOCKINGBIRD-LIIKKEEN TAPAHTUMISSA
OIKEUDENKÄYNNISSÄ HÄNEN TODISTUKSENSA KATSOTTIIN TUKEVAN -
SYYTTÄJÄN VERSIOTA TAPAHTUMISTA
HÄN EI OLE PUHUNUT TUON PÄIVÄN
TAPAHTUMISTA OIKEUDENKÄYNNIN JÄLKEEN
Allen oli tietenkin opettaja.
Hänellä oli sivuliiketoimi.
MOCKINGBIRDIN ENTINEN OMISTAJA
Hän osti ja myi koruja.
Hän oli henkilökohtainen ystäväni.
Allenilla ja minulla oli tapaaminen, kun etuovelle tuli asiakas.
Ovi oli suojattu sähköisellä järjestelmällä sisältä ja ulkoa.
Päästimme miehen katselemaan, kun hoidimme omia bisneksiämme.
Hän veti esiin aseen ja sanoi: "Tämä on ryöstö, menkää lattialle."
Niin me teimmekin.
Kävimme makaamaan lattialle, ja...
Hän käski jostain syystä meidät erilleen.
Jossain vaiheessa, en vieläkään tiedä miksi, Allen päätti että hänen oli aika -
ryhtyä toimeen.
Hän nousi lattialta, kiipesi korutiskin ylitse -
ja kävi pojan kimppuun.
Hän yritti ottaa pojalta asetta, kun se laukesi.
Se oli ensimmäinen laukaus.
Toinen tuli, kun hän työnsi asetta poispäin.
Luoti meni hänen sormipoimustaan läpi -
ja osui häntä myös päähän.
Olen varma, että toinen Alleniin osunut luoti tappoi hänet.
Siinä vaiheessa juoksin takaovesta.
En usko, että Jacobs näki kamppailua.
Uskon hänen vain olettaneen, että sellainen oli tulossa.
Rikostekniset todisteet osoittavat, että Dickens oli riittävän kaukana -
Francis Allen Carterista tulittaessaan.
Farren on hyvä työssään.
Siitä ei ole valittamista.
En vain ymmärrä, että hän yrittää panna sanoja suuhuni liittyen tilanteeseen,
jonka itse näin.
Kerroin hänelle, että Allen yritti ottaa aseen,
kun se laukesi. Miten sen voi tehdä niin kaukaa,
ettei yletä tarttumaan aseeseen?
AMARILLON VETERAANIPÄIVÄN PARAATI
TOIVO ELÄÄ TÄÄLLÄ
Suru ei koskaan mene pois.
Se muuttuu.
Sitä tuntee surua, tuntee suuttumusta, hämmennystä, turhautumista,
tuntee olevansa yksin maailmassa. Mutta se ei koskaan mene pois.
Kuolleen poissaolo kalvaa sydäntä koko ajan.
Nimeni on Christi Carter. Minä olen hänen tyttärensä.
Allen Carterin erittäin ylpeä tytär.
FRANCIS "ALLEN" CARTERIN TYTÄR
Isä hoiti korukauppansa aina lauantaisin Amarillossa.
Juuri sinä lauantaina -
minulla oli paha aavistus. En tahtonut, että hän menee Amarilloon.
Hän soitti minulle iltapäivällä 16.30.
Kuulen vieläkin hänen äänensä.
Hän sanoi: "Rakastan sinua, kulta. Soitan sinulle, kun pääsen kotiin."
Siinä kaikki.
Katsoin kello viiden uutisia,
kun heille tuli viime hetken uutisia.
Mockingbirdin koruliike-panttilainaamossa oli ammuskeltu.
Tiesin välittömästi...
Tiesin välittömästi, että isälle oli sattunut jotain.
Menin sairaalaan, ja hän oli vielä hengissä.
Hän oli juuri nukkunut pois, kun äiti pääsi Amarilloon.
Minun piti kertoa hänelle.
Ainoa syy, miksi isä yrittäisi ottaa aseen -
on se, ettei hän uskonut, että Dickensiä voisi taivutella puhumalla -
olemaan tekemättä sitä tai panemaan asetta pois.
Se oli myös isän tyylistä.
Isä sai Vietnamissa Soldier's Medalin pelastettuaan kolmen sotilaan hengen.
Mitali on Navy Crossin alapuolella.
Niin isä teki.
Hän yritti keksiä ratkaisun.
Hän ei tiennyt muusta eikä toiminut muuten.
Jos minulle sanotaan, että hän yritti ottaa aseen, juuri niin hän teki.
Tiedättehän?
Hän näki kamppailevan nuoren miehen ja aikoi auttaa tätä.
Jos menisin tapaamaan Dickensiä, luulen että...
häntä ei juuri läsnäoloni kiinnostaisi.
Tahdon vain hänen näkevän, että elämämme todellakin jatkui.
Onhan se ollut kovaa. Onhan se ollut tuskallista.
Olin 20-vuotias, kun menetin isäni ja näin äidin yksin.
Hän kaipasi isää. Niin kaipasin minäkin. Mutta se mies ei vienyt kaikkea.
Tahdon hänen tietävän, että olen antanut hänelle anteeksi.
Se ei tarkoita, että pidän hänestä.
En tahdo hänen kirjekaverikseen,
mutta anteeksi piti antaa, jotta voin jatkaa eteenpäin.
Tuskin häntä kiinnostaisi.
Tärkein asia, joka minulle jäi mieleen Dickensistä,
on oikeudenkäynnin viimeinen kysymys.
James kysyi häneltä:
"Nyt kun olet tavannut herra Carterin vaimon ja tyttären -
ja äidin ja veljet ja siskot,
miltä tekosi sinusta tuntuu?"
Dickens katsoi meitä ja sitten James Farrenia ja sanoi: "Tiedättekö, herra Farren, olen todella pahoillani, että minun kävi näin."
Anteeksi. Olen todella pahoillani, että sanoin niin.
Olen pahoillani.
Olin...
Olin täysi ääliö. Siis...
Se oli varmaan musertavasti ja julmasti sanottu, mutta...
En voi edes keksiä sille tekosyytä.
90 PÄIVÄÄ ENSIMMÄISEN HAASTATTELUN JÄLKEEN TEXASIN RIKOSOIKEUS -
SALLI TOISEN HAASTATTELUN JUSTIN DICKENSIN KANSSA
Hän on aiheuttanut elämässäni todella paljon traumoja.
Mokoma pikku paskiainen!
En koskaan sanonut, että nyt menet ja teet sitä ja tätä ja haet rahani.
En lähettänyt häntä ryöstöretkelle.
Minusta ei väännetä mitään Charles Mansonia.
Näin on.
En tahdo tulla vedetyksi mukaan sen miehen murhaan,
koska en ollut siinä mukana.
Tapasin todellakin väärän ihmisen hyvin keskeisessä vaiheessa -
nuoruudessani ja...
Siitä seurasi katastrofi ja tragedia.
Olin Dallasin pikku suojatti. Hän oli idolini.
En tajunnut häntä vaaralliseksi.
Pidin häntä isona lapsena, kunnes naamio putosi -
ja hän kohdisti raivonsa minuun.
Minä varastin kaman.
En tiedä, miksi kaikki lankesi Justinin vastuulle.
Dallas osoitti hiihtopipoa ja sanoi: "Noin minä hoidan velkomiseni."
Jos olisin ollut mies enkä naimisissa Dallasin kanssa,
minäkin olisin luultavasti ollut siinä autossa.
Se on pieni siunaus.
Muuta en ole pyytänyt kuin että minua kuunneltaisiin. Kannan oman ristini. Elän tekoni seurausten kanssa.
Se ei ole...
Se ei koskaan muutu eikä helpotu.
Tahdoin vain, että saisin puhua siitä rehellisesti.
JUSTIN DICKENS PITÄÄ KIINNI KERTOMUKSESTAAN KAMPPAILUSTA -
MOCKINGBIRD-LIIKKEESSÄ TUONA PÄIVÄNÄ
HÄN EI OLE KOSKAAN VOINUT VAHVISTAA OMAA VERSIOTAAN TAPAHTUMISTA
Hän sanoi: "Tämä on ryöstö, menkää lattialle."
Jossain vaiheessa, en vieläkään tiedä miksi,
Allen päätti, että hänen oli aika ryhtyä toimeen.
Allen yritti ottaa asetta, kun se laukesi.
Luoti meni sormipoimusta läpi ja osui häntä päähän.
Ihoni meni kananlihalle. Siis...
En olisi koskaan uskonut, että joku myöntäisi tuollaista.
Että en vain marssinut sisään kylmäverisenä ja mielivaltaisena.
Minuahan pelotti.
Uin tuntemattomissa vesissä.
En yhtään tiennyt, mitä tein.
Siinä oli tilanne päällä.
En tiedä, mitä sanoa. Tuo oli viimeinen asia,
jonka odotin kuulevani tuosta.
Tahdon hänen tietävän, että olen antanut hänelle anteeksi.
Se ei tarkoita, että pidän hänestä.
En tahdo hänen kirjekaverikseen,
mutta anteeksi piti antaa, jotta voin jatkaa eteenpäin.
Onko sinulla tuon kuultuasi viestiä Christi Carterille?
Kiitos. Oikeasti kiitos.
Tiedän, etten ole minkään arvoinen. Kiitos silti oikeasti.
JAMES FARREN PITÄÄ YHÄ KIINNI SIITÄ, ETTÄ JIM JACOBS YMMÄRSI VÄÄRIN -
JA ETTÄ TODISTUSAINEISTO SULKEE POIS KAMPPAILUN MAHDOLLISUUDEN,
KUN FRANCIS "ALLEN" CARTER AMMUTTIIN
MIKÄLI LIITTOVALTIO EI OLISI KIELTÄNYT KUOLEMANRANGAISTUKSEN KÄYTTÖÄ -
RIKOKSEN ALLE 18-VUOTIAANA TEHNEISIIN
JUSTIN DICKENS OLISI TELOITETTU VUONNA 2005
KUN DICKENS OLI OLLUT KUOLEMANSELLISSÄ 10 VUOTTA,
RANGAISTUS MUUTETTIIN ELINKAUTISEKSI,
JONKA VÄHIMMÄISKESTO ON 40 VUOTTA