Jeg tar fullt ansvar for hvordan livet mitt ble og sånn.
Folk snakker alltid om hvor urettferdig verden er og sånn.
Ingen har sagt at livet skal være rettferdig.
Folk må bare akseptere det, ikke sant?
Det hjelper ikke å være bitter på grunn av det.
Det er sånn livet er.
SIDEN DØDSSTRAFF BLE GJENINNFØRT I USA I 1976,
ER MER ENN 8000 PERSONER BLITT DØMT TIL DØDEN FOR DRAP
DETTE ER HISTORIEN OM FANGE NR. 322534
Jeg heter James Robertson, jeg er 54.
Jeg har sittet i fengsel i 37 år.
Jeg sonet ferdig min opprinnelige straff sent på 80-tallet.
Men jeg har fått flere dommer.
Jeg vet ikke hvor mange år jeg har. Rundt hundre år, tror jeg.
Til slutt sa jeg bare: "Faen ta dette, jeg skal på dødscelle."
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg gikk frem og avfyrte et skudd. Jeg gikk nærmere og skjøt igjen.
Kulen gikk inn i kinnet hennes og stoppet i kjeven.
Jeg dyttet ham bak et skrivebord og knivstakk ham rundt 25 ganger.
Jeg kunne ikke fatte at jeg nettopp hadde drept noen.
Jeg angrer ikke.
Jeg begynte å knivstikke ham, jeg stakk fyren i sofaen.
FENGSELSVESENET
FLORIDA DELSTATSFENGSEL BRADFORD COUNTY
I 2008 KVALTE JAMES ROBERTSON FRANK HART TIL DØDE
MOTIVET HANS ER FORTSATT USIKKERT
Jeg hadde en ganske god oppvekst.
Jeg tilbrakte mine første 12 år på østsiden av Orlando.
Det hadde en slags...
Det var en slags... Det hadde en slags bygdefølelse,
selv om det lå rett utenfor byen.
Jeg tror vi var det man ville kalle nedre middelklasse.
Jeg har bodd i helhvite nabolag.
Jeg har bodd i blandete nabolag.
Jeg har gått på hvite skoler,
og skoler som var 90 % svarte.
Jeg har vært overalt.
Jeg var ikke veldig mye på skolen. På ungdomsskolen skulket jeg hele tiden.
Jeg elsket å skulke.
Jeg elsket å henge rundt i gatene, bruke dop
og feste med venner.
Jeg røyket mye gress.
Jeg tok andre ting også. Syre, PCP.
Jeg brukte Quaalude, Valium og kokain. Alt mulig sånt.
Jeg begynte å gå inn og ut av fengsel da jeg var 12 år.
Jeg stjal en del. Barnegreier, sykler og sånn.
Sånne ting.
Jeg var 16 år. Jeg drev rundt i gatene
og så et eller annet sted jeg kunne bryte meg inn i eller noe sånt.
For å få penger til dop.
Det lå en liten forretning på andre siden av gata fra der jeg bodde.
Jeg brøt meg inn der og stjal stereoen.
Jeg tok den med til langeren og fikk meg litt dop.
Så gikk jeg tilbake og stjal noen høyttalere.
Noen sikkerhetsvakter tok meg.
Jeg endte i et basketak med dem,
og jeg trodde jeg hadde en kniv i sokken.
Jeg prøvde å få tak i kniven for å stikke ham og komme meg unna.
Men jeg fikk ikke tak i den. Begge to satt på meg.
Det var det jeg havnet i fengsel for.
KORT TID ETTER 17-ÅRSDAGEN SIN BLE JAMES ROBERTSON FENGSLET FOR INNBRUDD, GROV LEGEMSBESKADIGELSE OG RØMNING
Opprinnelig ble jeg dømt til ti år.
Så... Noe skjedde.
Jeg var i Cross City-fengselet, og en fyr ble drept.
Jeg drepte ham ikke, det var noen andre som drepte ham,
men jeg fikk 15 år for det.
Jeg prøvde å rømme. Jeg var i luftegården og sparket en vakt.
Prøvde å ta våpenet hans.
DOM - STRAFF
RØMNINGSFORSØK ÅTTE ÅR
ANGREP PÅ POLITIBETJENT FEM ÅR
Og på det punktet
hadde jeg en dårlig holdning.
Jeg fikk mange år. Jeg pleide å knivstikke fyrer og sånt.
SKREK "LEGG FRA DEG KNIVEN, KYLLINGHUE".
"JEANNIE LÅ FORAN 1-5-14 I EN DAM AV BLOD.
HOPPET PÅ MEG MENS JEG SOV OG BEGYNTE Å KNIVSTIKKE MEG
DET VAR BLOD OVER HELE GULVET."
Jeg havnet i slåsskamper hele tiden,
og jeg gjorde opprør, alt sånt.
De gjorde en stor greie ut av det.
"Det er forferdelig, kompis, du var med i et opprør!"
Alt sånt. Hva faen venter dere?
Ikke sant?
Det er sånt man må vente. Det er sånt som skjer i fengsel.
Det er fengsel.
Det er mange tøffe karer her, og selvsagt
skjer det sånt mellom fangene. Skjønner du?
Men de sier at jeg er kranglefanten. Jeg er problemet.
Jeg ble satt på noe langvarig høysikkerhetsgreier,
hvor man sitter på cella hele dagen.
De tok fra meg alt!
TV-en min, tingene mine.
De greiene der er tortur. ISOLAT
FANGER PÅ ISOLAT HOLDES ATSKILT FRA DE ANDRE FANGENE
ISOLATREGLER
ALENE PÅ CELLEN OPPTIL 23 TIMER PER DAG
TILLATT MOSJON PER UKE: 6 TIMER
Man er på cella hele dagen.
Du får kanskje komme ut et par ganger i uka
i to timer eller noe, de setter deg i et lite hundebur.
Man mister motivasjonen.
Man ser ikke noe til sola.
Jeg må leve i ydmykelse hver eneste dag.
Vaktene ydmyker deg hele tiden, de behandler deg som dritt.
Som om de ser på deg som et insekt, eller noe.
Det er sprøtt, for de jævlene de liker, de er insektene.
FLORIDAS FENGSELSVESEN
FANGEJOURNAL OVER INTERNE BEVEGELSER
FLORIDA DELSTATSFENGSEL
ISOLAT INNESPERRING AVSLUTTET
Hver gang du kommer til isolat, er det første de sier,
et eller annet som du gjorde på 80- eller 90-tallet.
"Du har en stygg bakgrunn."
Hva har det å gjøre med dette?
De sier: "Det er journalen din. Det er derfor det heter 'journal'."
De brukte det som en unnskyldning til å holde meg på isolat.
De behandler ikke alle fangene sånn!
Noen av de innsatte får se TV på cella, de får være ute i luftegården.
Skjønner du?
Å sitte i den cella hele forbanna dagen...
Det er umenneskelig. Det er galskap.
De bare setter deg i en celle
og tar fra deg privilegiene i år etter år.
Og jeg ser de andre slippe ut fra isolatet.
Jeg visste at de ville bruke enhver unnskyldning for å holde meg på isolat.
Enhver unnskyldning.
Til slutt ble jeg forbanna og sa: "Jeg skal drepe noen." Det var planlagt. Jeg ville ha dødsstraff.
I 2008 BLE JAMES ROBERTSON FLYTTET TIL EN DELT ISOLATCELLE
MED INNSATT FRANK HART
Så jeg sa: "Jeg får drepe cellekameraten min."
Jeg var ganske sikker på at jeg kunne overmanne ham.
Han var en barneovergriper.
Og jeg ville ikke dele celle med en barneovergriper.
SIKTELSE: UANSTENDIG OMGANG MED BARN
Tro meg, det var planlagt. Fra begynnelse til slutt.
Jeg ventet til vakten hadde gått runden sin.
Jeg visste at jeg hadde omtrent 25 minutter på meg.
Jeg stilte meg bak ham, knuffet ham. Vekket ham.
Jeg hadde noen sokker.
Jeg sa: "Får jeg binde deg, eller skal jeg drepe deg?"
Han sa bare: "Ingen av delene."
Jeg gikk løs på ham.
Til slutt overmannet og kvalte jeg ham.
Det tok omtrent...
Jeg vet ikke. Seks minutter. Fem-seks minutter.
Fire minutter kanskje. Jeg angrer ikke.
Det imponerer deg, hva?
Til slutt sa jeg bare: "Faen ta dette. Jeg skal på dødscelle."
Faen ta isolatet.
Jeg er lei av å leve i ydmykelse hver dag. Faen ta det.
Du ser på meg og tenker: "Den fyren er sprø."
JAMES ROBERTSON BLE TATT UT AV ISOLAT
DEN DAGEN HAN DREPTE FRANK HART
Jeg traff James for flere år siden
da jeg gikk runder på isolatavdelingen.
Jeg la merke til ham fordi han hadde et veldig sint ansikt.
FENGSELSSYKEPLEIER
Jeg så umiddelbart at denne fyren var
en tikkende bombe.
FLORIDAS FENGSELSVESEN
Han snakket ikke med medfangene.
Han snakket ikke med de ansatte, snakket ikke med noen.
Men stillheten hans var noe jeg fant skremmende.
Og blikket hans.
Han så ikke på deg, han så gjennom deg.
Jeg heter Anne Otwell,
og jeg har jobbet i Charlotte-fengselet siden 1992.
Jeg er sykepleier der.
På den tiden jobbet jeg med medisin
både på isolat og åpen soning.
På isolatet ser vi mye frustrasjon,
mye sinne, mange selvmordsforsøk.
Fordi de er isolert.
De får ikke like mange telefonsamtaler.
De får ikke like mye besøk som vanlige fanger.
De har ikke noe frihet.
Etter en stund sliter det på de innsatte.
De sover det meste av dagen.
Men om du er på isolatet om natten,
så er de våkne, og de slåss seg imellom.
Det ene og det andre. Du hører dem hele natta.
Isolat gir en helt annen smak til gryta.
Fra første stund i fengselet
mislikte James reglene og bestemmelsene i fengselssystemet.
Han likte ikke reglene og bestemmelsene på isolatet.
Men han ville på dødscella.
Reglene der er veldig enkle,
og de taklet han.
CHARLOTTE-FENGSELET
Dødscellen er...
Det er stor forskjell mellom dødscelle og isolat.
Det er som å dra fra slummen til Beverly Hills.
De har sin egen TV,
de får ha sengeteppe hvis de vil,
maten er noe helt annet, de har en egen sykepleier.
De har et eget treningsområde, og det er stille der.
På dødscellen kan du høre en nål falle.
Og, overraskende nok,
så er det et kameratskap der.
De er alle i samme båt.
Dødscellen er som et tilfluktssted for dem.
Men det andre er
at innerst inne
så vet de at de ikke vil bli henrettet i morgen.
De vet at de kommer til å være der i kanskje 25 år.
De vet at de aldri skal noen andre steder.
De har kommet hjem.
Det er slik de fleste av dem opplever det.
De elsker dødscellen.
Noen sier at James drepte Frank Hart
bare for å få bedre soningsforhold.
Jeg tror at en innsatt som James er veldig narsissistisk,
og jeg tror han ville på dødscella
for å vise alle at han klarte det.
Det er som å ta avgangseksamen etter å ha studert medisin.
Slik han så det, klarte han å komme seg til dødscella.
Og om det var fordi han fikk ha TV eller bedre mat,
så var det hans narsissistiske holdning som lå bak.
Han ville gjøre noe med livet sitt som alle kom til å huske.
JEFFERSON-FENGSELET
Jeg heter Robert Lynch.
Jeg satt fire år på alenecelle på isolat.
Så jeg er godt kjent med isolat.
ROBERTSONS TIDLIGERE CELLEKAMERAT
Jeg har sittet i flere ulike fengsler med James Robertson. Kyllinghue.
Jeg tror vi møttes for første gang sent på 80-tallet
ved Sumter-fengselet.
Jeg kjenner ham ganske godt.
Jeg aner ikke hvorfor han ville kalle meg en venn.
Jeg synes han er møkkafyr.
Vi omgås ikke. Han er ikke drikkekompisen min.
Han er ikke...
Jeg vet ikke hvorfor han ville si at han er min...
At vi er venner.
Jeg har tabbet meg ut, jeg sitter inne,
men du kan stole på det jeg sier.
Jeg sparker ikke en som ligger nede.
Sånn er ikke han.
Han er mer...
Om han tror han kan gjøre noe mot deg og slippe unna med det, så gjør han det.
Om han ikke tror han slipper unna med det, så gjør han det ikke.
I mine øyne er det feigt.
Kyllinghues problem er kniven hans. Voldeligheten.
Er han i trøbbel, tar han fram kniven.
Når han antagelig bare kunne brukt nevene.
Du vil ikke drepe noen bare for å drepe.
Det er hans første tanke. Han trekker kniven for små filleting.
Jeg tror James' problem stikker dypere. Han hadde problemer allerede da han kom.
Og så bikket det over.
Hvis du vil ut fra isolatet, og det vil du,
så er det bare å følge reglene.
Det er alt de ønsker.
De ber deg ikke gjøre noen store greier.
De ber deg ikke gjøre noe spesielt. Alt de...
Når du blir satt på isolat, må du bare gjøre det du blir bedt om,
over en viss periode.
Og så sier de: "Ok, tilbake til de andre."
Så når han sier at ting han gjorde på 80- og 90-tallet
førte til dette, eller fikk ham til å gjøre det,
det er bare feigt. Noe som...
...ikke overrasker meg med ham.
Man kan komme hit og bli bedre eller komme hit og bli verre.
Det er opp til deg. Hva du velger.
Du kan velge å komme hit og bli her for evig.
Det er bare å ta fram kniven og stikke hull i folk
og drepe noen, så slipper du aldri ut.
Kyllinghue vil aldri endre seg.
Han vil alltid være en trussel.
Han vil alltid være farlig.
Han vil alltid være en trussel mot folk rundt seg og seg selv.
Om man er lei av å leve,
så er det bare å klatre opp øverst i køyesenga og stupe. Ta et svalestup.
Hvis du er så lei av livet, så stup! Skjønner du?
Ta fram barberbladet, så er det over.
Det gjør folk som er lei av livet.
Han lever ennå.
Han er ikke lei av livet.
Da James kom til meg og sa at det var det han ønsket,
at han ønsket dødsstraff, spurte jeg meg selv om det var mulig.
Kan en person be om dødsstraff?
Jeg har aldri opplevd det før.
I 2009 BLE JAMES ROBERTSON SIKTET FOR DRAPET PÅ FRANK HART
MEN HAN BLE IKKE AUTOMATISK DØMT TIL DØDEN
OVER DE NESTE TRE ÅRENE
KJEMPET ROBERTSON JURIDISK FOR Å BLI SATT PÅ DØDSCELLE
Jeg er Mark Desisto, advokat for James Robertson, til venstre.
Han er tiltalt i aktuelle sak. Saksnummer 09812F.
"Jeg har bedt, og fortsetter å be, min advokat Mark C. Desisto, Esq.,
om at siktelsen gjøres om til overlagt drap
og videre å be om dødsstraff."
BEEDIGET SKRIFTLIG ERKLÆRING AV JAMES ROBERTSON
Jeg var Mr. Robertsons femte advokat. Han hadde fire advokater før meg.
Den forrige advokaten trakk seg da det oppsto en motvilje mellom dem
angående det å be om dødsstraff.
Alle av advokatene hans jeg pratet med, sa han var en forstandig fyr,
de kom overens.
Han skapte ikke problemer eller var voldelig rundt dem.
Men han var oppsatt på å få dødsstraff
og nektet å høre på dem,
og det var ikke aktuelt på den tiden.
Mitt første møte med Mr. Robertson varte rundt 15-20 sekunder.
Han satt i arresten på tinghuset.
Jeg introduserte meg, sa jeg skulle ta saken hans, spurte om det var sant at han ønsket dødsstraff.
Han sa: "Ja." Jeg sa jeg ville ta kontakt snart.
Det var kort. Jeg visste ikke hva jeg kunne vente da jeg traff ham.
Men han virket glad for at jeg skulle ta saken.
Jeg visste at Mr. Robertson hadde sittet en stund på isolat.
Med andre klienter på isolat i lang tid har det vært snakk om åtte-ni måneder.
Jeg har aldri hatt andre enn Mr. Robertson
jeg har representert, som har tilbrakt nesten hele livet på isolat.
Det må jo bryte ned sinnet.
Det er nødt til å påvirke din mentale helse.
Jeg kan ikke se for meg at det hjelper en person.
Jeg fikk selvsagt mange spørsmål i begynnelsen.
Folk lurte på hvorfor klienten min ønsket dødsstraff,
og om jeg trodde han var tilregnelig.
Før jeg tok saken, var hovedforsvaret som ble vurdert,
fra fjerde advokat som hadde saken,
et forsvar knyttet til utilregnelighet.
På jusspråket betyr utilregnelighet at man må avgjøre
om siktede forstår forskjellen mellom rett og galt når han begår udåden.
I Florida avgjøres siktedes tilregnelighet
ved at to leger vurderer personen.
Både psykologen og psykiateren var enige om at Mr. Robertson var tilregnelig
da han begikk drapet,
og dommeren brukte konklusjonen fra legene.
I 2012 BLE FLORIDAS FENGSELSVESEN INSTRUERT OM Å KLARGJØRE
EN ETTERFORSKNING AV ROBERTSON FØR NOEN DOM BLE AVSAGT
RAPPORTEN, KJENT SOM EN PSI,
SPILTE EN VIKTIG ROLLE I PROSESSEN FOR Å AVGJØRE ROBERTSONS SKJEBNE DEN BLE SATT SAMMEN AV MIKE GOTTFRIED
Alle har en historie å fortelle.
Alle gjør noe rett, alle gjør noe galt.
Etterforskningen ser nærmere på James Robertson
som person, ikke som innsatt.
Den skal leses av alle som er involvert i saken.
Og jeg lager et bilde av det de ikke vet,
nemlig hans sosioøkonomiske bakgrunn.
Hvem er foreldrene hans? Hvor gikk han på skole?
Hva med utdannelse?
Narkotika- og alkoholmisbruk, psykologisk rådgivning.
Det er det en PSI prøver på, gjennom å samarbeide med personen.
Gi meg historien din.
Så jeg intervjuet James Robertson.
Jeg var ærlig med ham, fortalte hvem jeg var.
Hvorfor jeg skulle intervjue ham.
Og han var samarbeidsvillig. Han var ikke ufin mot meg.
Han ga meg ingen grunn til å føle meg ille til mote.
Vi snakket sammen i opptil halvannen time.
Vold er en del av James Robertson,
for vold var en del av oppveksten hans.
TILLEGGSINFORMASJON PÅKREVD
FAMILIEBAKGRUNN
Problemer med moren og faren.
Han fortalte at han ble slått med strømbrytere.
Foreldrene skilte seg, giftet seg på nytt, skilte seg, alkohol...
Alt var der, det sydet og kokte.
Og det fører en
til dette rullebladet.
Det er et langt rulleblad.
KRIMINELT RULLEBLAD (UNGDOM/VOKSEN)
Man ser et mønster i James Robertsons voldelige historie. Det begynner smått.
Han er 12 år, hans første lovbrudd er butikktyveri.
Bare guttestreker.
Men så går det videre til innbrudd.
Og selv om han sendes til en gutteskole, er han uregjerlig.
Han er en person som er umulig å håndtere.
Skulking, slåssing.
Mønsteret vokser.
Og det fulgte ham helt til den dagen han sto foran den dommeren
i Orange County i Florida og fikk ti års fengsel.
Og det interessante er at da han ble siktet,
var han ikke engang 17 før om 15 dager.
Det får en til å lure på om retten kunne gjort noe annet,
for i ungdomsretten handler det om rehabilitering.
Ikke fullt så mye i voksenretten. Der handler det om straff.
Og dette var straffen hans.
Men han forverret den. Han tilpasset seg ikke.
Han fortsatte med kriminalitet i fengselet.
79 disiplinærsaker taler for seg selv.
Men så har du grov vold med dødelig våpen. Ett tilfelle.
Han ble tatt for innføring av et våpen i fengselet.
Ubevæpnet overfall, overfallsforsøk, deltagelse i opprør.
Det var en sluttet sirkel med alt du kan gjøre galt.
Han sitter i den verste formen for innesperring, isolat.
En forferdelig eksistens, bak vegger, men det stanser ham ikke.
Det er bensin på bålet, det gir ham ny motivasjon.
Jeg tror at noen fanger ikke kan kureres med isolat.
De blir hardere, verre, aggressive, farlige.
Og jeg tror James Robertson tilhørte den gruppen,
for han ble verre desto lenger han satt på isolat.
Han ble mer aggressiv, beregnende, sadistisk.
Og jeg tror virkelig at innsatt Hart, cellekameraten i 2008,
ble et middel for å nå målet.
Anbefalingen etter rapporten før dommen,
siste stopp
etter å ha samlet og analysert alt...
Hvis han finnes skyldig,
så er anbefalingen dødsstraff.
Er anbefalingen en belønning til James Robertson?
Nei.
Jeg belønner ham ikke.
Det var en grufull, fæl handling.
De skjerpende omstendighetene veier tyngre
enn de formildende omstendighetene, så dødsstraff er rett.
18. DESEMBER 2012 BLE JAMES ROBERTSON ENDELIG DØMT TIL DØDEN
OG SATT PÅ DØDSCELLE
Jeg spurte Robertson i starten:
"Hvorfor ønsker du dødsstraff?" Hva er grunnene dine?
FORSVARER HAR SAGT SITT
Han sa: "Jeg blir eldre.
Jeg ser på fyren i nabocella, han er nesten blind, han er 65 år.
Han blir herset med, han får tyn av vaktene og andre fanger.
Jeg ønsker ikke et slikt liv når jeg blir eldre.
Før var jeg den voldelige,
men snart er det de som er voldelige mot meg,
og jeg vil ikke ha det sånn."
Derfor dødsstraff.
Han vil ikke bli gammel og et bytte for andre.
Fortjener Robertson sympati? Ja, det tror jeg.
Det var selvsagt han som begikk forbrytelsen som fikk ham i fengsel.
Men før han havnet i fengsel, var han en ung mann,
fortsatt et barn i mine øyne, 17 år gammel, foreldrene brydde seg ikke.
Foreldrene misbrukte visst alkohol og andre substanser. Ingen veiledet ham.
Når man legger sammen det
og ser på alt han har opplevd, særlig all tiden hans på isolat,
mener jeg han fortjener sympati.
Jeg ser ikke på ham som en ond person som må drepes.
Det er hans valg.
Men jeg ser ikke på ham som en person som ikke fortjener tilgivelse.
Jeg vil være der på henrettelsen.
Det har jeg vært fast bestemt på siden begynnelsen.
Jeg vil nok være det eneste vennlige fjeset han vil se der.
Jeg vil ikke at han skal dø uten å vite at det var noen der
ved hans side til siste slutt.
Jeg skal være i det rommet. Jeg følger nøye med,
og når det skal skje, er jeg der.
JAMES ROBERTSON HAR TILBRAKT MER ENN 37 ÅR I FENGSEL,
INKLUDERT NESTEN 20 ÅR PÅ ISOLAT
OG 5 ÅR PÅ DØDSCELLE
UNDER DEN TIDEN HAR HAN HATT SÅ Å SI INGEN KONTAKT MED VERDEN UTENFOR
Jeg heter Darrell Moshor og bor i Greenville i Tennessee.
Jeg er gift og har tre barn.
James Robertson er fetteren min.
Hans mor og min mor er søstre.
Jeg flyttet til Tennessee fra Florida i august 2006.
Da jeg flyttet hit, opplevde jeg mitt første snøfall.
James' familie, foreldrene hans, har av en eller annen grunn bare glemt ham.
De to brødrene hans har ikke kontaktet ham på over 25 år.
De gjorde aldri noen innsats for å hjelpe ham, økonomisk.
Bare brev har mye å si for en som sitter inne.
Men han fikk ingen støtte fra dem.
Jeg er den eneste som har kontakt med ham.
DARRELL VAR FOR UNG TIL Å KJENNE JAMES FØR HAN HAVNET I FENGSEL
DE OPPRETTET KONTAKT ETT ÅR ETTER AT JAMES BLE DØMT TIL DØDEN
Jeg tok kontakt med James... Det var i 2013 eller 2014.
Jeg vil berømme Gud for det,
fordi Han fikk meg til å kontakte ham.
Jeg visste at han satt i fengsel, ikke på dødscelle.
Jeg skrev et brev til ham, en halv side,
og kort tid etter skrev han tilbake.
Vi har hatt kontakt i rundt fire år nå.
Koste du deg i dag?
Da vi ble kjent, sa han: "Jeg håper dere blir en del av livet mitt for alltid.
Men dere er nok som alle andre.
Kommer inn i livet mitt en måned eller to, og forsvinner igjen."
I et brev fra ham rundt et år senere
skriver han: "Nå er jeg trygg på at dere ikke forlater meg."
Jeg tror kortene skilte seg ut mest.
Alle disse er fra James.
Det er et kort han skrev til min kone Naomi, han kaller henne Søs.
"Jeg vil vise min beundring for jobben du gjør
med å oppdra tre flotte barn.
For ofrene du gjør, samt å være en kjærlig, omsorgsfull mor."
Tidligere, som avslutning, skrev han bare "Prates, Jimmy".
Så gikk det over til "Glad i deg, bror".
Og så "Glad i deg, Darrell". Nå er det "Gud velsigne dere"
eller "Måtte Gud skinne sitt lys over dere". "Veldig glad i dere."
Det er som om det harde hjertet hans har myknet litt.
Jeg tror kjærligheten vi viser ham, som han aldri har opplevd før,
har endret livet hans. Etter at vi tok kontakt med James,
har han sagt flere ganger: "Jeg har aldri hatt en familie.
Aldri hatt noen som elsket meg."
"Jeg har aldri levd, kun eksistert."
Fyren har aldri hatt en jobb.
Han har aldri hatt en ordentlig kjæreste.
Har aldri opplevd å ha barn eller å være gift.
Alle de tingene som utgjør livet for oss andre,
han lever i en annen verden.
Om jeg mener han har kastet bort livet?
Ja, det synes jeg.
Jeg tror det begynte da han var en smårolling.
Det finnes foreldre der ute som elsker barna over alt,
men det var ikke tilfellet med hans foreldre.
Han hadde en tøff oppvekst,
og havnet i fengsel da han var 16 eller 17.
Han ble ikke født et monster, eller ond.
Han har bare aldri blitt elsket.
Jeg vet ikke når James blir henrettet. Det er opp til myndighetene i Florida.
Jeg har pratet med ham om...
Å få omgjort dødsstraffen.
Så han kan få mer tid med oss.
Men det var egoistisk å spørre ham om det, for han vil heller bli henrettet
enn å tilbringe 40 år til i fengsel.
Jeg vil være der.
Absolutt. Han trenger noen der.
Jeg har tenkt på det.
Jeg har ikke lyst, men jeg vet at han vil ha meg der.
Han sa jeg ikke trengte å gjøre det, men jeg vet at han gjerne vil ha meg der.
Og jeg tror det er viktig.
65 DAGER ETTER DET FØRSTE INTERVJUET
LOT FLORIDAS FENGSELSVESEN JAMES ROBERTSON BLI INTERVJUET IGJEN
Jeg kan ikke beskrive
hvor godt det føles å ha noen som bryr seg om en.
Skjønner du? Det er en god følelse.
Det får meg til å føle meg mye bedre.
Det får meg til å holde meg unna bråk,
for jeg vil ikke miste muligheten til å få treffe ham.
Det er som å ha en gulrot.
Det er trist å se dem reise.
Jeg tar det fulle og hele ansvar for
å måtte tilbringe resten av livet i fengsel.
Jeg tar det fulle ansvaret for det. Skjønner du?
Jeg blir ikke sint. Skjønner du?
Jeg er ikke bitter og sånn. Før var jeg veldig bitter.
Jeg var bitter, og jeg klandret alle andre
for hvordan livet mitt ble.
Men det har jeg sluttet med.
Og av prinsipp
må jeg bare møte skjebnen, jeg må manne meg opp.
Jeg liker ikke å høre andre sutre og klandre resten av verden
for problemene sine.
Livet er ikke alltid rettferdig.
Folk snakker alltid om hvor urettferdig verden er.
Ingen har sagt at livet skal være rettferdig.
Det finnes ingen der oppe i skyene med kappe og stokk
som sier: "Jeg skal gjøre alt rettferdig." Det er ikke sånn det funker.
Folk må bare godta det.
Man prøver alltid å gjøre verden bedre, til et bedre sted.
Men ingenting er perfekt.
Jeg skulle bare ønske vaktene kunne lage et system som var mer humant.
La de innsatte få være blant resten av fangene.
Jeg ville vært friskere i hodet nå
om jeg ikke hadde sittet i en celle i så mange år.
Jeg er klar. Jeg er klar til å dra. Jeg stanset anken.
Jeg er klar til å dra. Det har jeg vært lenge.
Sist du var her, spurte du:
"Hva vil du føle to år fram i tid?"
Jeg er klar, mann.
Det er over. Jeg har sonet tiden min, jeg...
Det er som å bli overflyttet. Jeg er ferdig.
Jeg føler at jeg lurer dem.
Men lista er lang, mann.
Det er en liste på sikkert hundre stykker på dødscelle
som venter, så jeg vet ikke.
Det kan ta lang tid.
Eller så kan det gå fort. Jeg vet ikke.
Jeg vet hvordan de gjør det, hele prosedyren.
De legger deg i en slags...
...en slags fatle, så armene dine ikke får beveget seg.
I tilfelle man begynner å kjempe imot.
Noe jeg ikke kommer til å gjøre.
Men det er bare... Jeg vet ikke.
Kanskje de gjør det for å skape litt sensasjon rundt det.
Gjøre det litt spennende, spenne dem fast som Hannibal Lecter eller...
Vel, jeg vet ikke. Men...
Det er greit for meg. De setter bare en pokkers sprøyte.
Jeg vil mye heller bli stukket med en nål
enn å bli henrettet med elektrisk støt.
Men for meg spiller det ingen rolle.
Du vet, i avisene leser man om
hvor umenneskelige henrettelsesmetodene er.
Det er pisspreik.
Jeg mener, kom igjen. De gir deg en sprøyte med kjemikalier
som får deg til å sovne inn. Du aner ikke hva som foregår.
Du kjenner ingenting.
Ett siste spørsmål:
Om du har et kort budskap du vil formidle,
eller en måte du ønsker å bli husket på, hva ville det vært?
En som alltid sier sannheten.
Ikke sant?
JAMES ROBERTSON VENTER FORTSATT PÅ HENRETTELSESDATOEN SIN