Da jeg var liten, kom bestefar hjem med ei hagle.
Jeg husker at det første jeg tenkte,
var hvor mye lettere livet hadde blitt
om jeg bare drepte henne og fikk det overstått.
Men det var bare en tanke. Det var bare en tanke.
AKKURAT NÅ SITTER MER ENN 160 000 MORDERE FENGSLET I AMERIKANSKE FENGSEL
BLANT DEM VAR MER ENN 20 000 TENÅRINGER DA DE BEGIKK FORBRYTELSEN
Skulle ønske jeg kunne dra tilbake og si "ikke gjør det".
Be meg om å gjøre hva som helst annet enn det.
Det er fælt at det har påvirka så mange på så negativt vis. Og særlig Ashley.
DETTE ER HISTORIEN OM INNSATT #02313973
OG INNSATT #02097700
Det tynger meg veldig at offeret vårt mista livet.
Jeg tror ikke at jeg har kommet over det som skjedde den dagen ennå.
Men jeg er ingen morder,
og den tittelen må jeg bære med meg resten av livet nå.
Alle mennesker kan bli farlige.
Folk sier at du er et uhyre.
Jeg sier ikke at jeg er uskyldig.
Jeg drepte nettopp en fyr med overlegg.
Når noen banker på døra di etter midnatt, er det noe som er galt.
Kona mi ble bekymra.
Når jeg tenker tilbake, så hadde var nok det med rette.
Da jeg åpna døra, så sto det et ungt par der.
De var kalde og våte.
De sa at de hadde hatt problemer med bilen.
Jeg sa at jeg kunne kjøre dem et par kilometer i retningen de skulle.
Det som skjedde etter det, er fullstendig utenfor min fatteevne.
ÅSTEDSBILDER
Jeg kunne aldri ha forestilt meg at de var i stand til å gjøre noe sånt.
Jeg heter Ashley Morrison, og jeg ble dømt til 30 års fengsel.
Jeg var 17 da jeg ble arrestert.
Jeg heter Christian Sims.
Jeg soner en dom på 35 år for overlagt drap.
Jeg var 16 da jeg ble arrestert.
BÅDE CHRISTIAN SIMS OG ASHLEY MORRISON BLE DØMT FOR DRAPET PÅ ANNE LOIS SIMS I 2014
Jeg fikk en tung bør å bære i livet. Det ble rett og slett for mye.
Jeg orket ikke mer.
Alle har et bristepunkt et sted, og det der var vel mitt.
Når jeg tenker tilbake,
kjenner jeg på en stor følelse av å ha mista noe.
Så kommer alltid spørsmålet. "Hva om..."
I 2008 FLYTTA ASHLEY MORRISON MED FAMILIEN TIL PARIS I TEXAS
VELKOMMEN TIL DET HISTORISKE SENTRUM I PARIS, TEXAS
Vi flytta til Texas da jeg var 11.
Det var en småby.
Der har folk vokst opp i generasjoner.
På skolen vi gikk på, var jeg alltid den stille og sjenerte.
Jeg var veldig usikker.
Jeg var vel på en måte en nerd. Jeg ble mobba, ja.
Men korpset ga meg mening i livet.
Der ble jeg faktisk leder for min instrumentgruppe.
Nesten alle vennene mine spilte i korpset.
CHRISTIAN SIMS BLE MED I SKOLEKORPSET ET ÅR ETTER ASHLEY
Jeg og Christian møttes fordi vi begge spilte klarinett.
Først var han veldig reservert.
Han snakka ikke med noen, hadde ingen venner.
Jeg husker at jeg likte mystikken.
Han ga et inntrykk av at han var en man ikke...
Han var nesten uangripelig, siden ingen egentlig visste noe om ham.
Det gjorde meg tiltrukket av ham.
Som tenåring var jeg ganske innadvendt.
Jeg bodde med besteforeldrene mine, og det hata jeg, for å være ærlig.
Det var ikke hyggelig.
Bestemora mi var ikke veldig...
Hvordan skal jeg si det?
Hun var veldig streng og hard.
Hun gikk helt ærlig inn for å ødelegge flere av vennskapene jeg hadde fått.
Derfor tillot jeg meg aldri å komme veldig nær noen.
Jeg gikk alltid inn for å være reservert.
Men med Ashley følte jeg meg endelig akseptert.
Jeg gikk i sjette da jeg møtte Ashley Morrison. Hun gikk i sjuende.
Hun var ei vakker jente. Jeg vet ikke om man kan kalle det kjemi.
Det var gøy. Vi hadde en konkurranse på gang mellom oss.
Hun sendte meg ei melding, og så er resten historie.
Da jeg ble kjent med ham, fortalte Christian meg om
at han hadde blitt adoptert av besteforeldrene,
siden ting ikke gikk bra på hjemmebane, at foreldrene ikke kunne ta seg av ham.
Derfor følte han aldri tilhørighet noe sted.
Han fortalte meg om besteforeldrene og sa at han ikke hadde det så bra.
Mamma og jeg hadde heller ikke det beste forholdet.
Men han fikk meg til å føle at jeg endelig hadde møtt noen som forsto meg.
Det var så fint å føle seg fullstendig forstått for en gangs skyld i livet.
Det var nok i det øyeblikket
at jeg forelska meg i ham.
Vi var gale etter hverandre.
Jeg var liksom ikke meg selv, jeg var som en forlengelse av ham.
Det spilte ingen rolle hva jeg ville eller mente.
Jeg gjorde alt for ham. Det var greit for meg.
Det slo gnister ganske raskt.
Vi traff hverandre hver dag.
Siden jeg forelska meg, så slapp jeg henne inn på meg,
ble veldig nær henne og snakka med henne om ting
jeg ikke snakka med noen andre om.
Mest sannsynlig var det det som førte oss nærmere hverandre.
Vi prøvde å finne trøst i hverandre.
En kveld krangla jeg og mamma skikkelig.
Min første innskytelse var å fortelle det til Christian,
siden han ville beskytte meg og stille opp.
Vi fant på en historie slik at han kunne flytte inn hos meg,
for jeg trodde jo at han ville kunne beskytte meg.
I OKTOBER I 2014 FLYTTA CHRISTIAN INN SAMMEN MED ASHLEY HOS FORELDRENE
DA VAR DE 16 OG 17 ÅR GAMLE
Til å begynne med var det helt topp.
Men jeg kjente ikke til hans psykiske helsetilstand før han flytta inn hos oss.
Jeg tror ikke at jeg forsto det fullt og helt.
Han kunne bli veldig sint av småting.
Han ble sint rundt søstrene mine,
særlig den minste, som bare var tre år gammel da.
Han hadde våpen i huset, som han hadde tatt med seg.
Da ble det skummelt.
Først var det topp.
Bestemora mi var ikke der og gjorde livet mitt til et helvete.
Men etter hvert som tida gikk, gikk alt mindre og mindre på skinner.
Alt ballet på seg og ble bare verre og verre.
Jeg ville bare komme meg unna.
Plutselig tenkte jeg bare: "Faen heller. Jeg drar bare."
Til slutt sa jeg til Ashley: "Jeg vet ikke om du vil bli med, men nå drar jeg."
Hun ville bli med meg. Da sa jeg...
Vel...
Hun bestemte seg uansett for å bli med meg.
Vi hadde én plan, og det var å rømme sammen.
Typiske tenåringsgreier.
Men så endra alt seg.
Han nevnte at han ville drepe besteforeldrene,
stjele alt de eide og begynne et nytt liv uten regler eller autoriteter.
Det var ikke greit for meg.
Jeg trodde egentlig ikke på ham.
Men på det tidspunktet hadde jeg det ikke bra sammen med ham lenger.
Men så blanda han inn familien min i det og trua dem.
Han sa: "Hvis jeg tar bort grunnen til at du ikke vil bli med meg,
så blir du jo med meg uansett." Uavhengig av noe, liksom.
Da spilte det ingen rolle om jeg trodde på ham eller ei,
for jeg ville ikke ta sjansen
på å ikke tro på at han var i stand til noe sånt, for så å ta feil.
Jeg husker helt ærlig ikke hvordan den dagen begynte.
Jeg husker at jeg pakka...
...og at mamma kom inn på soverommet og spurte hva det var som foregikk.
Jeg husker at jeg gråt og fortalte henne
at jeg måtte komme meg ut av huset. Vi flytta ut. Vi skulle dra.
Da jeg gikk mot døra, dytta mamma meg ut. Hun tok nøklene og mobilen min.
Jeg fikk ikke komme tilbake. Livet mitt i den familien var over.
RETT ETTER MIDNATT DEN 17. DESEMBER 2014
DRO ASHLEY FRA FAMILIEN MED CHRISTIAN
Vi begynte å gå. Det hadde blitt natt.
Vi gikk lenge.
Til slutt kom vi til et hus...
...der vi banka på døra og spurte om skyss.
Mannen ga oss skyss
til et sted i nærheten av huset til Christians besteforeldre.
KORT TID ETTER DAGGRY KOM PARET TIL CHRISTIANS TANTES HUS,
HUN BODDE OGSÅ I NÆRHETEN
DET VAR INGEN I HUSET
Vi gikk til min tantes hus. Døra var låst.
Jeg vippa av myggnettingen og åpna vinduet, og så gikk vi inn.
Jeg lette gjennom huset og fant våpenet.
Jeg sjekket at alle patronene var der og lukka igjen.
"Jeg er tilbake om 15 minutter, Ashley." Vent her, sa jeg. Så gikk jeg.
CHRISTIAN TOK MED SEG HAGLA OG GIKK TIL BESTEFORELDRENES HUS
ASHLEY BLE IGJEN
Jeg gikk opp til mine besteforeldres hus.
Jeg så bestemora mi inne i huset.
Jeg tok opp grus fra oppkjørselen.
Kasta steiner på vaskestampen på baksida, for å få henne til å komme ut.
Jeg vet ikke, altså. Dette er...
Vel... Så kom hun ut. Så fort hun så på meg, skjøt jeg.
Så gikk jeg bort til henne. Hun skalv fremdeles.
Jeg tenkte: "Hun er kanskje i live ennå." Da skjøt jeg henne igjen, i bakhodet.
"Der rota jeg det til." Det var det første jeg tenkte.
"Hva har jeg gjort nå?"
ETTER Å HA SKUTT BESTEMORA GIKK CHRISTIAN TILBAKE TIL ASHLEY
Han var helt manisk da han kom tilbake.
Jeg visste at det var noe som ikke stemte, der og da visste jeg at noe var galt.
Han vifta med hagla og ba meg om å ta med alt og sette meg i bilen.
Han skrek, for det gikk ikke fort nok. Jeg var forvirra.
Han sa at han hadde drept bestemora.
Jeg tror ikke at jeg forsto det fullt og helt til å begynne med, eller etterpå.
Han hadde jo snakka om det, men som jeg sa, så trodde jeg ham ikke.
Jeg vet ikke når hjernen min bestemte seg for å stenge ned
midt oppe i alt dette.
Dette var en virkelighet jeg ikke ville forholde meg til.
Det han ba meg om å gjøre, gjorde jeg uten å nøle.
Jeg tenkte aldri på å redde meg selv.
Jeg vet ikke hvorfor jeg aldri tenkte at jeg burde gjøre det.
PARET STJAL BILEN TIL CHRISTIANS BESTEFORELDRE OG RØMTE
4 TIMER SENERE FANT CHRISTIANS BESTEFAR KONA DØD
INGEN LEDIGE ROM
ASHLEY OG CHRISTIAN BLE ARRESTERT DAGEN ETTER
DE HADDE KJØRT OVER 300 KM TIL ET MOTELL I OKLAHOMA
Jeg sa umiddelbart til en betjent at det bare var meg. Hun var uskyldig.
Skal jeg være ærlig, så var hun bare en uskyldig tilskuer til alt dette.
Hun...
Hun fortjener virkelig ikke å sitte inne for en feil jeg har begått, ikke sant?
Det finnes ingen ord som kan beskrive hvordan det føles å våkne en morgen
og vite at du har sittet ved siden av en morder på skolebussen.
Den dag i dag er det fortsatt vanskelig å ta inn over seg.
Men hadde ikke Ashley vært i bildet, så hadde nok dette aldri ha skjedd.
Jeg heter Eric Shelton. Jeg gikk på skole med Ashley Morrison og Christian Sims.
Jeg har vel kjent i Christian i 12 eller 13 år.
Jeg vil beskrive Christian som et ganske lukket menneske.
Man skjønte at han var veldig intelligent. Han var smart, flittig og kunnskapstørst.
Han var bare ikke så utadvendt.
Det var ingen tvil om at Christian slet med demoner fra fortida.
Men han fikk gode karakterer på skolen,
og bare ved å snakke med ham forsto man at han hadde ei framtid,
en plan, han skulle bli noe.
Ashley var året eldre enn Christian og meg.
Når du går på videregående er ett års aldersforskjell kjempemye.
Maktdynamikken mellom dem var sånn at hvis hun gikk, kyssa han bakken under henne.
Hadde hun bedt ham hoppe utfor et stup,
hadde han ikke bare gjort det, men spurt hva han skulle ha på seg.
Det er vanskelig å si noe om det som skjer bak lukkede dører, det vet jeg ikke.
Men jeg så hvordan forholdet var. Det hun ville, var viktigst.
Men når noe sånt skjedde, av en slik natur, som man straffes for,
så sa hun at hun overhodet ikke var delaktig i det.
Det er det som skurrer for meg.
TINGHUS
Fra begynnelsen av så vi på dette som en sak
med to personer involvert.
Det er vanskelig for meg å forstå hvorfor dette skjedde.
Jeg fant ikke noe tydelig motiv.
Jeg heter Jill Drake,
og var assisterende statsadvokat her i Lamar County i Texas
da drapet ble begått.
Jeg var involvert i saken helt fra begynnelsen av.
Da telefonen kom og vi fant ut at det var Sims-familien,
sa vi: "Herlighet, Christian Sims. Han var offer i en sak nå nylig."
Og da begynte minnene å strømme på.
Christian var formet en sak som omhandla vold mot barn i 2006.
Det var en forferdelig sak.
Moras kjæreste hadde fysisk og potensielt også seksuelt mishandla Christian Sims
da Christian var åtte år gammel.
Mora mi ble sammen med en fyr.
Han het Anthony Trenton Barbour. Jeg husker navnet hans.
Det er ganske vanskelig å snakke om.
Han var det man kaller mentalt syk.
Mange ulike ting skjedde.
Jeg fikk juling, sånne ting.
Jeg var redd og tisset i senga.
For å avhjelpe det tok han ei klesklype
og satte den på kjønnsorganet mitt.
Man kan vel kalle det seksuelt.
Som aktor i sedelighetssaker er det veldig tøft for meg å høre
slikt Christian sier at skjedde ham, som jeg vet er sant.
Det gjør vondt å høre det.
ROLIG BARN LEKER
Dette barnet var i en helt forferdelig situasjon.
DRAKE VAR AKTOR I BARNEMISHANDLINGSSAKEN MOT ANTHONY "TRENT" BARBOUR I 2007
HAN BLE DØMT TIL 20 ÅRS FENGSEL,
MENS OMSORGEN FOR CHRISTIAN BLE OVERFØRT TIL BESTEFORELDRENE
Besteforeldrene var fra en velkjent og velansett familie.
De gjorde så godt de kunne og ga ham et hjem.
Men dette barnet ville utvikle PTSD.
Han måtte jobbe seg gjennom disse traumene gjennom resten av ungdomstida.
Vi håpte at han ville få den hjelpen i det kjærlige hjemmet til Sims-familien.
Jeg flytta inn til besteforeldrene mine. Unnskyld språket, men faen heller.
Jeg kan vel like gjerne snakke om det.
Man skal ikke snakke stygt om de døde, men bestemora mi var helt klart
det verste, mest giftige mennesket jeg har møtt.
Bestemor mishandla meg psykisk, fysisk og seksuelt.
Hun kom inn sent på kvelden.
Hun gjorde i bunn og grunn det samme som Trent,
bare at hun prøvde å forårsake smerte på andre måter enn å slå meg.
Hun tok tak i kjønnsorganet mitt og vrei rundt.
Jeg vet ikke. Hun var bare veldig sadistisk i det hun gjorde.
Mye verre enn Trent.
Det var ganske interessant.
Det er første gang jeg har hørt beskyldninger av dette slaget.
Jeg liker ikke å ikke tro en som sier at hen ble mishandla.
Jeg er ikke så sikker på om jeg tror dette.
Hadde bestemora gjort noe mot ham, som fikk han til å drepe henne,
så hadde det vært viktig for ham å fortelle advokaten under rettssaken.
CHRISTIAN SIMS' SAK GIKK IKKE FOR RETTEN
HAN ERKLÆRTE SEG I STEDET SKYLDIG MOT EN STRAFF PÅ 35 ÅR I FENGSEL
Det er sjokkerende å høre Christian si at bestemora hans mishandla ham.
Hadde det kommet ut,
hadde vi etterforska det og tatt det med i betraktning.
Det er det vi gjør. Statsadvokater vil at rettferd skal skje fyllest.
Men han retta våpen mot henne og skjøt henne i haka, rett i fjeset.
For meg framstår dette som hans måte å føle seg bedre på,
siden han sitter inne for å ha drept henne.
VI MINNES MED KJÆRLIGHET
Mamma var den beste mora man kunne få.
Hun var veldig raus og hengiven.
At Christian engang sier at hun mishandla ham,
er helt hårreisende.
Det er nok et stikk i hjertet, nok et stikk i ryggen.
Foreldrene mine gjorde alt dette for deg, og så er det sånn du reagerer.
Jeg heter Laurie Geer. Annie Lois Sims var mora mi.
Her er et bilde av mamma og pappa. Dette er nok rett etter en gudstjeneste.
Der er mamma på kjøkkenet. Ja.
Skulle ønske jeg kunne ha ringt henne i dag når jeg står fast på kjøkkenet.
Da foreldrene mine tok imot Christian,
var fokuset at det var dette som måtte gjøres.
Mora mi hadde aldri mishandla ham, ikke snakk om.
Sånn var hun ikke, og noe sånt var hun ikke i stand til.
De oppdro ham slik de oppdro min bror og meg.
Men han hadde opplevd noe forferdelig,
derfor prøvde de å gi ham hjelpen han trengte og rådgivning,
for så å gi ham et stabilt og kjærlig hjem for å støtte ham fra den siden også.
Det var ingenting han trengte som han ikke fikk.
Første gang jeg hørte om Ashley var da de gikk på skoleballet sammen
og jeg fikk se bilder.
Bare fra bildet kunne jeg se at han virkelig likte henne.
Men så fort Ashley kom inn i bildet, forandra Christian seg fullstendig.
Han ble opprørsk og kranglevoren, den slags ting, ikke sant.
Jeg tror bare ikke at Christian ville ha gjort noe sånt,
hadde det ikke vært for at han traff og ble sammen med Ashley.
Jeg hater Ashley Morrison.
Man skal jo ikke hate folk, men det gjør jeg.
Jeg tror at Ashley er like skyldig som Christian. Helt klart.
Hun trodde at hun kunne gjøre akkurat som hun ville,
at hun ikke måtte ta følgene av det.
Jeg visste at Ashley hadde endra forklaring.
Hun er veldig manipulativ, syns jeg.
ETTER ARRESTASJONEN BLE ASHLEY MORRISON AVHØRT FLERE GANGER AV POLITIET
Når man går inn til et avhør, håper man på best mulig utfall.
Da jeg skulle avhøre Ashley, håpte jeg at hun ville fortelle meg
sannheten fullt og helt om alt som skjedde og svare på alle spørsmål jeg hadde.
Men får jeg noen gang det jeg ønsker meg? Nei.
Jeg heter Stacy McNeal og jobber for statspolitikorpset i Paris i Texas.
Da jeg traff Ashley første gang
var førsteinntrykket mitt
at hun var som enhver 17 år gammel elev på videregående,
om enn kanskje litt umoden.
Hun snakka fritt og åpent
og valgte å snakke med meg uten å ha med seg advokaten sin.
Hun nekta for å ha hatt kjennskap til at Christians bestemor var død da.
I avhøret sa hun at Christian ikke hadde hatt hagle da han forlot huset.
Ashley sa at hun var en stakkars, forskremt kjæreste,
som var redd for at Christian skulle gjøre noe mot familien
hvis hun ikke bare gjorde som han sa.
2 UKER SENERE AVHØRTE STACY MCNEAL ASHLEY FOR ANDRE GANG
I det andre avhøret prøvde hun å unngå å bli oppfatta som delaktig i forbrytelsen,
mens det hun faktisk gjorde, var å framstille seg som enda mer delaktig.
I det andre avhøret endra hun forklaring på mange vesentlige punkter.
Hun innrømte å ha hjulpet Christian med å lade ei hagle.
Dette var første gang hun innrømte at Christian bar våpen da han dro.
Og så innrømte Ashley at Christian hadde fortalt henne
at han hadde som hensikt å dra til huset og drepe både Mike og Annie Lois Sims.
ÅSTEDSBILDER
Hun fortalte det ikke til noen, gjorde ingenting for å prøve å forhindre det.
De jobba sammen og sto samla om å begå denne forbrytelsen.
Ingen tvil om at hun var delaktig. Hun var tiltalt. En morder.
DEN 12. MARS 2015 BLE ASHLEY MORRISON TILTALT
FOR Å HA DREPT ANNIE LOIS SIMS ETTER TEXAS' LOV OM DELAKTIGHET OG FORBUND
Man tror kanskje at man ikke kan bli tiltalt for drap
hvis man ikke var den som skjøt.
I Texas er det sånn at hvis du på noen måte hjelper til under en forbrytelse,
så er du selv gjerningsperson. Du gjorde det, enten du trakk av eller ei.
Vi mente at Ashley Morrison hjalp Christian
både før, under og etter forbrytelsen.
ASHLEY MORRISON NEKTET FOR FRIVILLIG MEDVIRKNING OG SA NEI TIL STRAFFAVTALE
DEN 24. JULI 2017 GIKK SAKEN HENNES FOR RETTEN
Et av nøkkelbevisene under rettssaken
var tekstmeldingene mellom Ashley Morrison og Christian Sims.
Dette er tekstmeldinger fra den 16. desember 2014,
to dager før drapet.
"Jeg skal rundstjele besteforeldrene mine. Vi får vel begynne tidlig."
-"Ja, uten bil eller penger." -"Alt det fra besteforeldrene mine."
Ashley: "Ja, det blir vel sånn." Christian: "Vi kan gjøre det i kveld."
Ashley: "Jeg vet ikke om hun lar meg dra eller ei.
Særlig hvis pappa blander seg."
-"De kan drite og dra. Jeg dreper ham." -"Okey dokey."
På bakgrunn av tekstmeldingene
sto det tydelig for oss at de skulle dra, at de skulle rundstjele besteforeldrene.
De skulle drepe dem som drepes måtte. Det står der, alt sammen.
-"Jeg dreper faren din." -"Okey dokey."
Hva var det?
Hun er gjerningsperson.
Jeg erklærte meg ikke skyldig, for det mente jeg ikke at jeg var.
Jeg trodde at sannheten ville komme for en dag,
at de kom til å forstå... At de kom til å forstå meg.
At alt kom til å ordne seg og at jeg kunne dra hjem igjen.
Men siden jeg aldri hadde anmeldt ham før dette skjedde,
etter at han sa hva han planla, så var jeg like skyldig som om jeg hadde skutt.
Selv om det ikke var jeg som skjøt.
Jeg visste ikke at han faktisk var i stand til å drepe bestemora.
Han hadde jo sagt det, da,
men som jeg sa, så trodde jeg egentlig ikke på ham.
Jeg forstår det, vi hadde snakka om det,
men det der er jo bare sånt en som er sint og såra sier, ikke sant?
Hva slags jente på 17 år kommer til å tro
at kjæresten hennes på 16 faktisk kommer til å gjøre noe sånt?
Hvem kan ærlig talt forvente det?
ETTER EN RETTSSAK PÅ 2 DAGER FANT JURYEN ASHLEY MORRISON SKYLDIG I DRAP
HUN BLE DØMT TIL 30 ÅRS FENGSEL BARE 5 ÅR KORTERE ENN CHRISTIAN SIMS
Jeg føler helt ærlig at det er litt urettferdig.
For når jeg ser tilbake,
så tror jeg ikke at jeg kunne ha gjort noe for å redde henne.
Jeg hører Ashley si at hun føler at det er urettferdig.
Men vi tiltalte henne, og hun ble dømt. Sånn er det med den saken.
Her skriver bare Ashley Morrison om det som skjedde oppe i hodet,
sånn at hun kan leve med det. For meg er det en unnskyldning.
Bare noe hun sier nå,
sånn at hun føler seg bedre etter å frivillig ha blitt med ham.
Under rettssaken sa aktoratet
at Ashley Morrison hinsides enhver tvil var delaktig i forbrytelsen.
Men nøkkelbeviset jeg er bekymra for, er Christian Sims forklaring.
"Det var bare meg. Hun hadde ikke noe med det å gjøre."
RETT ETTER DOMMEN ANKET ASHLEY MORRISON STRAFFEUTMÅLINGA
Jeg heter Roland Mosher og er advokat i Texas.
Jeg er forsvarer i straffesaker og sto for mesteparten av Ashleys ankesak.
Det ligger noe i saken
med at Ashley ble knytta til Christian Sims handlinger.
Hun ringte ikke politiet. Nekta ikke å sette seg inn i bilen med ham.
Hun ble med ham.
Men man har stort nok grunnlag til å si at Ashley ble tvunget.
I lov og forbund og delaktighet må man frivillig ha vært med.
Blir man tvunget, er det ikke frivillig.
Påtalemyndigheten bygger saken på at Ashley, ei jente på 17,
ikke gjorde alt hun kunne for å si seg uenig eller forhindre
hennes beviselig psykisk ustabile og rovlystne, morderiske kjæreste.
Men hvis den gale kjæresten din dukker opp på døra og sier:
"Jeg drar, og du blir med. I dag skal jeg drepe folk."
Da er det rimelig å konkludere med at hvis du gjør noe som støter ham,
eller hvis familien din opprører ham, så er det deres tur neste gang.
I MARS I 2019 VANT ASHLEY MORRISON FRAM MED ANKEN
OG FIKK MED DET EN NY RETTSSAK
Den som er ansvarlig for dette, er Chris.
Ikke Ashley.
Når folk bakvasker Ashley,
er det delvis fordi hun blir tilskrevet forsett,
noe jeg ikke tror stemmer fullstendig.
Jeg heter Rycke Marshall, og jeg er klinisk psykolog.
Jeg vurderte Ashley Morrison som sakkyndig.
Ashley har fritatt meg fra taushetsplikten.
Jeg traff Ashley ved fire anledninger over totalt 12 timer.
Hun var hyggelig, men traumatisert.
På noen måter nesten som et barn.
Hun er typen som lett kan la seg manipulere.
Å bli avhørt av politiet uten advokat til stede som ungdom...
Det er kjempeskummelt.
Man er ikke jevnbyrdige.
Det overrasker ikke meg i det hele tatt hvis hun endra forklaring.
Chris sa:
"Jeg kan drepe begge foreldrene dine
og få det til å se ut som drap og selvdrap."
For henne framsto trusselen høyst reell. Hun hadde ikke noe valg. Hun ble med.
Dette var Chris' plan. Det var hans handlinger og tanker.
Det var ikke noe hun ønsket.
Det er vondt når jeg mener at noen blir urettferdig behandla.
Jeg tror at hun hadde hatt gode muligheter til å få et annet utfall
hvis saken ble prøvd for retten igjen.
Men dessverre skjedde ikke det.
SJU MÅNEDER ETTER ANKESEIEREN
GA ASHLEY MORRISON AVKALL PÅ RETTEN TIL NY RETTSSAK
OG ERKLÆRTE SEG SKYLDIG
DEN 4. MARS 2020 BLE HUN DØMT TIL 30 ÅRS FENGSEL FOR ANDRE GANG
Jeg erklærte meg skyldig under den andre rettssaken
fordi jeg var skyldig. Jeg er skyldig.
Uavhengig av tankesettet mitt,
uavhengig av om familien min ble trua,
uavhengig av alt det, så hadde jeg et valg.
Jeg kunne ha prøvd å stoppe ham. Jeg kunne ha valgt å be om hjelp.
Jeg tar ansvar for valgene mine.
Jeg vet ikke om jeg kunne ha stoppa det,
men en stor del av meg ønsker at jeg iallfall hadde prøvd.
TRE MÅNEDER ETTER FØRSTE INTERVJU
GIKK ASHLEY MORRISON MED PÅ Å SVARE PÅ FLERE SPØRSMÅL
Jeg fikk 30 års fengsel nok en gang.
Det føles helt ærlig urettferdig, siden det ikke var jeg som begikk drapet.
Slik ser jeg det,
som ser livet mitt renne ut i sanda.
Men nå kommer min mulighet til å fortelle sannheten.
Jeg var vettskremt under avhørene med politiet.
Men jeg husker veldig tydelig at jeg tenkte:
"De hadde aldri trodd meg hvis jeg fortalte sannheten om det som skjedde."
Jeg ville stille alt i et bedre lys.
Men jeg skulle bare ønske at jeg sa sannheten fra første stund,
for nå vil man alltid lure på hva som egentlig var sannheten.
Da jeg skulle avhøre Ashley,
så forandret hun forklaring rundt mange vesentlige punkter i andre avhør.
Hun innrømte å ha hjulpet Christian med å lade ei hagle.
Og så innrømte Ashley at Christian hadde fortalt henne
at han hadde til hensikt å drepe både Mike og Annie Lois Smith.
Jeg dro ikke til besteforeldrenes hus.
Jeg begikk ikke drapet.
I mitt hode hjalp jeg ham aldri med å lade hagla.
Det lå noen patroner på bakken.
Han ville at jeg skulle ta dem opp og telle dem for ham. Det var alt jeg gjorde.
Når jeg ser tilbake nå,
så måtte jeg jo forstå at han kom til å skade noen, ikke sant?
Det er det alle tror. Men samtidig,
så tror man ikke at noen er i stand til noe sånt,
særlig ikke en man er glad i, en man er forelska i.
Det framsto som veldig tydelig at Ashley Morrison hjalp Christian
før, under og etter forbrytelsen.
De skulle drepe dem som drepes måtte.
- Christian: "Jeg dreper faren din." - Ashley: "Okey dokey."
-"Jeg dreper faren din." -"Okey dokey."
Hva var det for noe? Hun er gjerningsperson.
De tekstmeldingene ser fryktelige ut. Det forstår jeg.
For en utenforstående forstår jeg hvor ille det ser ut.
Men jeg vet at jeg ikke tok ham på alvor.
Hver gang jeg sa "OK" eller "okey dokey", så sa jeg liksom "samme det" til ham.
Da tok jeg ham ikke på alvor. Men dette ble ramme alvor.
Jeg angrer helt klart på at jeg ikke prøvde å forhindre det som skjedde.
Kunne jeg fått si noe til Sims-familien, så hadde jeg sagt
at selv om det ikke gjør noe som helst godt igjen, så er jeg virkelig lei meg.
Men samtidig kan jeg ikke ta på meg ansvaret for det han gjorde.
Jeg er enig i at jeg bør sitte inne for å ha vært delaktig.
Ja. Men burde jeg ha fått 30 års fengsel for medvirkning?
Nei.
For han som trakk av og kokte i hop planen, fikk bare 35.
CHRISTIAN SIMS GIKK OGSÅ MED PÅ Å SVARE PÅ FLERE SPØRSMÅL
Jeg skjøt bestemor fordi hun hadde slått meg og misbrukt meg som barn.
Jeg hadde ikke gjort det av noen annen grunn.
Men jeg hadde liksom ingen plan.
Skal jeg være ærlig, så er jeg utrolig intelligent.
Jeg vil ikke si det for å høres ut som en drittsekk eller noe,
men hvis jeg hadde planlagt det, så hadde det skjedd på en helt annen måte.
Grunnen til at jeg ikke hadde nevnt den tidligere mishandlingen
var at jeg ikke mente at jeg kom til å bli trodd.
At Christian engang sier at hun mishandla ham,
er helt hårreisende.
Det er ikke noe hun kunne ha gjort.
Det er nok et stikk i hjertet, nok et stikk i ryggen.
Foreldrene mine gjorde alt dette for deg, og så er det sånn du reagerer.
Ingenting jeg sier eller gjør kan overbevise noen.
De var ikke der. De måtte ikke oppleve det.
For å være ærlig, så har jeg ingen samvittighetskvaler for at hun er død.
Hun fortjente langt verre enn det hun fikk, mener jeg.
Jeg hater bare at det var jeg som gjorde det.
Jeg kan ikke si noe om hva Ashley tenkte.
Det hun sikkert har fortalt dere,
består nok både av litt sannhet ispedd en masse pisspreik.
Hun snakker om at hun er redd for meg og sånt tull.
Jeg behandla henne som ei prinsesse.
Jeg gjorde aldri noe for å såre eller skade henne.
Jeg tvang henne ikke til noe som helst.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen