De försökte få det att se ut som att jag mördade nån kallblodigt.
Det var inte vad som hände. Jag är ett offer för ett hatbrott.
FLER ÄN 12 000 HATBROTT BEGÅS VARJE ÅR I USA
URINVÅNARE LÖPER DUBBELT SÅ STOR RISK ATT UTSÄTTAS FÖR VÅLDSBROTT
JÄMFÖRT MED ANDRA AMERIKANSKA MEDBORGARE
Det gjorde ont när jag fick veta att han dog.
Han var ju också indian.
Det är som att döda min biologiska bror. Det var så jag kände.
DET HÄR ÄR BERÄTTELSEN OM FÅNGE #3015941
Alla människor kan nog bli farliga.
Folk säger att du är ett monster.
Jag säger inte att jag är oskyldig.
Jag mördade nån kallblodigt.
RANCH TILLHÖRANDE MONTANAS DELSTATSFÄNGELSE
ÅR 2013 ÅTALADES MAKUEEYAPEE WHITFORD FÖR MORD
EFTER ATT HA KNIVHUGGIT JOHN PIERRE JR. TILL DÖDS.
Jag föddes i Montana.
1980. 13 november 1980.
De tog hem mig i en kartong till svartfotsreservatet
eftersom vi inte hade råd
med en bilbarnstol.
Alla tror att USA är en rik plats.
Men de förstår inte att amerikanska indianreservat
är som tredje världens länder.
Min farfar var hövding Running Crane,
och han var den sista hövdingen för svartfötterna.
Min pappa var fullblodsindian.
Det var en del av arvet jag växte upp i.
Men på mammas sida är de vita.
Min barndom var en berg- och dalbana. Ja.
WHITFORDS FÖRÄLDRAR SEPARERADE NÄR HAN VAR MINDRE ÄN ETT ÅR GAMMAL
HAN UPPFOSTRADES AV SIN MAMMA
OCH TILLBRINGADE MYCKET AV UPPVÄXTEN BORTA FRÅN RESERVATET
Min mamma hade sju barn, och vi har alla olika pappor.
Hon flyttade från plats till plats.
Jag har bott i Montana, jag har bott i Idaho,
Washington, Kalifornien, Oregon, i hela nordvästra USA.
Den lyckligaste tiden i mitt liv var när jag var åtta år,
och vi bodde i Idaho med min styvfar.
Han bodde på en ranch.
Jag satte staket med honom och allt sånt.
Vi jagade bort prärievargar.
Men han började slå min mamma, och det var därför hon lämnade honom.
Så jag hoppade av berg- och dalbanan med min mamma
och flyttade in hos mina farbröder.
I TIDIGA TONÅREN FLYTTADE WHITFORD TILL TACOMA, WASHINGTON
FÖR ATT BO MED SLÄKTINGAR PÅ PAPPANS SIDA
Det gick vilt till.
Östra delen av Tacoma var den värsta sektorn i Washington.
Där skedde flest mord.
Det var mycket gängvåld.
Jag levde en kriminell livsstil.
Mina farbröder jobbade heltid,
och de brydde sig inte om vad jag gjorde på dagarna.
Jag vaknade och gick runt från hus till hus.
Jag sysslade bara med kriminella saker.
NÄR WHITFORD VAR 18 ÅR, FICK HAN EN PENGASUMMA AV SVARTFOTSSTAMMEN
Jag fick pengar när jag fyllde 18, och köpte en bil och allt sånt.
Och jag började spendera pengar,
dricka, bli hög, jag festade bara.
Och pengarna tog slut.
Och... Jag visste inte vad jag skulle göra.
Så jag rånade ett hotell.
Och det är lite lustigt.
Jag fick inget från det där rånet.
Det var en gammal kvinna.
Jag bestämde mig för att inte råna henne.
Men jag hade redan gått in och hade pistolen framme,
och riktade den mot henne, och jag såg på henne och tänkte:
"Jag avbryter."
WHITFORD FLYDDE FRÅN HOTELLET,
MEN FÖRFÖLJDES AV POLISEN OCH GREPS EFTER EN BILJAKT
Jag dömdes för grovt rån,
tre fall av misshandel,
smitning från polis, och förstärkning av dödligt vapen.
De tre fallen av misshandel var för
att jag skulle ha prejat fordon av vägen.
I DECEMBER 1998 DÖMDES WHITFORD TILL 10 ÅRS FÄNGELSE
HAN VAR 18 ÅR GAMMAL
Pappa sa: "Ta det här som en collegeupplevelse."
Och det var det jag gjorde. Jag studerade hårt.
Jag var inte van vid att studera,
för jag hoppade av skolan i sjuan.
Men jag läste bok efter bok efter bok.
Det var så jag blev så bra.
EFTER SEX MÅNADER I FÄNGELSET TOG WHITFORD SITT GED-CERTIFIKAT
HAN GICK OCKSÅ MED I EN FÄNGELSEGRUPP FÖR URINVÅNARE
OCH LÄRDE SIG MER OM SITT ARV FÖR FÖRSTA GÅNGEN
Jag var yngst av alla när jag kom till fängelset.
De såg det och de började utbilda mig
i vårt traditionella sätt att leva.
Gruppen heter Indians of All Tribes.
Den bygger på stolthet över vårt ursprung.
Det första de gjorde
var att göra mig till trumbärare.
Det är folkets hjärtslag.
Och jag fann mig själv.
VID 28 ÅRS ÅLDER, EFTER 10 ÅR I FÄNGELSET, SLÄPPTES WHITFORD
HAN BOSATTE SIG I SVARTFOTSRESERVATET I MONTANA
Från och med då
började det gå bra för mig i livet.
När jag hade varit ute i två månader träffade jag mitt barns mamma.
En månad efter det var hon gravid med min son.
Och sen fick jag min dotter tio månader efter att min son föddes.
Jag älskade det.
Mina barn var min stolthet.
Jag gick på college på heltid,
och det gick bra för mig. Jag hade högsta betyg.
Jag var en toppstudent på Blackfeet Community College.
Jag ville ta min doktorsexamen i studier i indianrätt.
Särskilt fördragsrättigheter och sånt, och kasinorättigheter.
WHITFORD VILLE KÄMPA
FÖR URINVÅNARE FRÅN ALLA STAMMARS RÄTTIGHETER
Jag levde som svartfötterna gjorde.
Men jag tror också på vårt folks enighet.
Jag kan sånger från olika stammar.
Jag sjunger allas sånger.
För vissa människor handlar det om deras stam mot min stam,
eller den stammen mot den stammen.
Det borde handla om att ena vårt folk, inte splittra dem.
Och tribalism,
det var en av orsakerna till att det här mordet skedde.
WHITFORD HADE EN NÄRA VÄN FRÅN SVARTFOTSRESERVATET
SOM VAR GIFT MED EN KVINNA FRÅN SALISHSTAMMEN
Min vän Adrian After Buffalo,
han och hans fru hade problem,
och han ville återförenas med sin fru.
Hon bodde i Polson, Montana.
Han började leta efter skjuts. Jag sa: "Jag kan köra dig till Polson,
och du kan hitta din fru och dina barn."
Så vi åkte dit.
POLSON LIGGER I FLATHEAD-RESERVATET
DÄR SALISH- OCH KOOTENAI-STAMMARNA LEVER
Vi hyrde ett hotellrum.
Jag köpte 30 Budweisers.
Jag sa till honom: "Du kan köra, så lutar jag mig tillbaka."
Det är vad vi gjorde.
Vi började åka runt, från en plats till en annan.
Vi kollade några av barerna.
Strax före stängning,
blev vi inbjudna till en hemmafest.
Vi gick till festen och jag sa:
"Vi kan öppna bagageluckan och lyssna på musik."
Jag var på bra humör.
Men festen pågick mer inomhur än utomhus.
Så jag bestämde mig för att gå in.
När jag gick in försökte jag skämta för att försöka bryta isen.
Jag sa: "Var är alla svartfötter?"
Och jag gjorde så här,
för det var ju Flathead-reservatet.
Det var inte svartfotsreservatet.
Det skulle vara ett roligt skämt för att presentera mig för gruppen.
Nån kille som stod bredvid mig...
...kollade på mig och sa: "Fan, ni era jävlar blir...
...blir påhoppade om ni snackar sån skit här."
De hade nåt problem med svartfötter, salish och kootenai
som gick tillbaka till 1800-talet.
Men jag visste inget om det.
Jag kände inte till konflikten med salish och kootenai.
Jag hajade till.
Jag står bredvid en grupp människor
som jag inte känner, och ni pratar om att hoppa på mig?
Jag sa inte ens nåt
som jag skulle se
som någon form av nedsättande uttalande.
En sak som jag lärde mig i fängelset är att inte visa rädsla.
Visa inte rädsla, för när du visar rädsla
så hoppar de på dig.
Jag hade en kniv, för det är det vi skyddar oss med
i reservaten.
Jag drog fram min kniv och sa: "Om nån försöker hoppa på mig,
kommer jag att försvara mig."
En annan kille vände sig om och sa:
"Alla här har kniv."
Han drog fram sin kniv.
Hans kniv var sådär lång. Det var bara bladet.
Jag tittar på dem och...
"Okej. Alla har kniv. Lugna er."
Jag vände mig om och gick ut.
Jag tog ett djupt andetag när jag kom ut. Jag tänkte:
"Okej, du är ute.
Det är lugnt."
Då kom John Pierre Jr. fram ut ur skuggorna.
Han gick emot mig som om han skulle slåss mot mig.
Han sa: "Vet du vad?
Svartfötter och salish kootenai är ärkefiender."
Jag sa: "Det är inte min grej. Jag tror på urinvånar-stolthet.
Jag håller inte på med sånt."
Han bara tittade på mig.
Och jag började gå mot min bil.
Sedan kommer en massa människor...
...och omringar mig.
John Pierre Jr. kom emot mig.
Det var då jag slog till
och knivhögg honom.
EFTER ATT WHITFORD KNIVHUGGIT JOHN PIERRE JR.
SATTE SIG HAN OCH HANS VÄN I BILEN OCH FLYDDE
Det var självförsvar från ett hatbrott.
Jag knivhögg honom en enda gång. Det var allt.
Jag visste att de hade knivar.
Jag kände att de skulle hoppa på mig.
Varför gav de sig på mig?
För att jag var svartfot.
Det är ett hatbrott.
Det är det det handlar om.
MINUTER EFTER ATT WHITFORD FLYTT, KOM POLISEN TILL PLATSEN
Jag hade patrullerande tjänst.
En annan polis och jag skickades
till ett högljutt festbråk.
Vi skulle bara be dem att lugna ner sig.
Vi var två till tre kvarter bort från den adressen,
och då fick vi höra att det hade skett en knivhuggning.
Här är det.
Unga män och kvinnor sprang nerför uppfarten,
och runt våra fordon.
När jag kom närmare,
kunde jag se människor stå runt en man
som låg på marken här.
Det var John Pierre.
Jag har känt honom länge. Jag har känt familjen länge.
När jag gick fram och pratade med John,
svarade han inte.
Han var nog redan i chock.
Den lilla mängden blod som kom ur hans skjorta
fick mig att tro att han hade en omfattande inre blödning.
Jag pratade med honom tills vi... Han blev medvetslös.
Vi la honom ner, kollade pulsen,
och sen påbörjade vi hjärt-lungräddning.
JOHN PIERRE JR. HADE SKADOR I AORTAN OCH LUNGARTÄREN
OCH DOG INOM NÅGRA MINUTER
HAN VAR 26 ÅR GAMMAL
Vi är med om många dåliga saker,
och det är alltid svårt när
någon från samhället dör så här meningslöst. Så...
VITTNEN GAV POLISEN EN BESKRIVNING AV WHITFORDS FORDON
NÅGRA TIMMAR EFTER KNIVHUGGNINGEN HITTADES BILEN VID ETT MOTELL
Vi omringade motellet.
Vi knackade på dörren och personen som kom till dörren var mr Whitford.
Rummet var ganska stökigt.
Skräp på golvet. Filtar på golvet.
Han förnekade först att han hade varit på festen.
Sen erkände han att han hade varit där, men förnekade någon inblandning i bråk.
När vi pratar med nån och personen ändrar sin historia...
Vad försöker du dölja?
Varför gjorde du det? En vanlig människa har inget att dölja.
Men det är så vissa människor fungerar när de försöker ta sig ur trubbel.
Polisen kom till mitt rum och jag försökte ljuga för dem.
Jag är den första att erkänna att jag var rädd som fan för att säga nåt.
Det är en del av min uppfostran.
Prata inte med polisen. Säg inget.
Vi känner en djup misstro mot polisen.
Min farbror David blev skjuten och dödad av Tacomapolisen.
Vi litar inte på polisen överhuvudtaget.
Bara för att någon på nåt annat ställe
har behandlats illa av polisen,
rättfärdigar inte att man inte litar på att vi gör vårt jobb här.
Det var nog därför han
ljög för att försöka slippa ta
konsekvenserna för sina handlingar.
Han visade ingen ånger för det.
Han var inte glad att han åkte fast
och han ville inte hållas ansvarig för det han hade gjort.
I DECEMBER 2014 ÅTALADES WHITFORD FÖR MORD
Försvarets version av händelserna
var att utmåla Whitford som den enda angriparen.
Men det stämde inte.
Oavsett om det var berättigat eller inte,
i alla slagsmål eller bråk, måste det finnas
två personer.
Det måste ha funnits nån interaktion.
Så jag tyckte att Maks version av vad som hänt var trovärdig.
Jag heter Jennifer Streano. Jag var mr Whitfords rättegångsadvokat.
DEN 22 DECEMBER 2014, EFTER 6 DAGARS RÄTTEGÅNG,
DÖMDES MAKUEEYAPEE WHITFORD FÖR MORD
HAN DÖMDES TILL 60 ÅRS FÄNGELSE
Man blir villkorligt frigiven efter en fjärdedel av tiden.
Han fick 60 års fängelse,
så han borde få villkorlig frigivning om 15 år.
Och domaren satte 25 års villkorlig frigivning,
vilket skulle vara lika med 100 års fängelse.
Det är ett brutalt resultat.
Allt som han försökt återta i sitt vuxna liv är nu borta.
Allt det på grund av ett beslut på två till tre sekunder.
Det är hjärtskärande.
Juridiskt sett begick Mak ett mord.
Utan tvekan.
Jag är säker på att han ångrar det beslutet.
Ett liv gick förlorat, och det är den ultimata tragedin.
Men det är lagligt tillåtet att begå mord
om man fruktar för sitt eget liv.
Och det är det som den här frågan handlar om.
Tog Mak det där beslutet för att han fruktade för sitt eget liv,
eller för att han var arg eller defensiv,
eller bara överreagerade?
Det är fullt förståeligt om Mak reagerade
impulsivt under de omständigheterna.
Han hade en tuff uppväxt,
och hans trauma spelade in i hur han reagerade den kvällen.
Ibland är våld så chockerande
att det överskuggar allt som är bra.
När Mak kom ut ur fängelset i Washington
så gick det väldigt bra för honom.
Han gjorde allt han kunde för att göra sitt liv stabilt
och han kämpade för att föra urinvånarnas röst.
Och det var viktigt för honom. Det var en stor grej.
Det är en tragedi för mig att det inte fungerade.
Men jag tror att Mak reagerade
på det enda sättet han kände till.
Jag heter Amie, och jag är Makueeyapees syster.
Maks pappa var svartfot, och min pappa är cherokee.
Men vi har samma mamma.
Hon kom från en dålig bakgrund, en väldigt svår bakgrund.
Hon var ung när hon fick barn, bara 12 år.
Hon var 16 år när hon fick mig.
AMIE OCH MAKUEEYAPEES MAMMA
TVINGADES ADOPTERA BORT AMIE NÄR HON VAR TVÅ ÅR GAMMAL
På den tiden kunde regeringen komma in och ta barn,
och det var helt lagligt.
Vår adoption krossade vår mamma mentalt
på sätt som hon inte kunde hämta sig från.
Det skapade ett hål som hon inte kunde fylla.
Inget var stabilt eller normalt.
Det fick henne att göra hemska val när det gällde män.
Mycket alkohol, droger,
mycket fysisk och verbal misshandel.
Mak växte upp med det.
Den första våldsamma incidenten skedde när jag var tre år.
Mittemot oss bodde två barn,
och vi brukade leka i lerpölarna och så.
Det är jobbigt.
Det är jobbigt att prata om.
Det slutade när vår granne
vilket jag inte visste om.
Hon tog med mig och min syster dit,
och det blev bråk i huset.
Det slutade med att han sköt sin fru fem gånger i bröstet
med en .357 Magnum.
Den här kvinnan dog i mammas famn.
Jag minns inte vart han tog vägen, men när polisen fick tag i honom
hade han skjutit sina barn en gång i magen, och dödat båda två,
och sig själv i huvudet.
Han sköt sig själv i huvudet.
Och...
...allt jag kunde göra var att ta min syster och hålla om henne. Och...
Jag kan berätta om annat våld som skedde.
Men det var så mitt liv började.
Det är ett starkt minne.
Jag känner för barnet som Mak var, för att gå igenom det var
helt vidrigt.
Från att han var liten har han levt i en verklighet
att de här männen kan döda en.
Det var en livsläxa som han aldrig glömde.
Jag tror att det förklarar
varför han reagerade så våldsamt
i en situation där han kände att han var i trubbel.
Om nån försöker skada en
så går man tillbaka till barndomen och skyddar sig själv.
Familjen Pierre har all rätt att vara arga på Mak.
John Pierre borde aldrig ha dött.
Men jag tror inte att Mak hade för avsikt döda honom.
Han ville nog bara komma undan innan han blev skadad.
Långt där inne.
- Hur går det? Kasta i honom där. - Där är han!
Bra jobbat. Begrav honom då. Är du redo?
JOHN PIERRE JUNIORS FAMILJ AVBÖJDE ATT DELTA I DEN HÄR FILMEN
Väldigt tjusigt, kompis. Ja.
MAGNUS HARLOW VAR VÄN MED JOHN PIERRE JR.
OCH HAN VAR PÅ FESTEN KVÄLLEN DÅ HAN DOG
Jag kom till festen vid tre på morgonen.
Alla festade utomhus.
Alla skrattade.
På väg in i huset sprang jag på Whitford.
MAGNUS KÄNDE INTE WHITFORD
MEN DE TRÄFFADES KORT
Whitford var lite spänd.
Svartfotsreservatet och det här reservatet
är två helt olika...
...delar av jorden.
Och finns det fortfarande misstro mellan våra två stammar?
Ja.
Vi började prata och han sa: "Känner du alla här?"
Och jag sa: "Ja, jag känner allihopa."
Han bara stannar till mitt under vår konversation,
och han bestämmer sig för att anförtro sig åt mig.
"Jag känner mig hotad."
Det var
nåt som slog om.
Han sa, tja...
Han tog fram en kniv ur fickan. en skalkniv,
och den hade vit tejp eller silvertejp runt handtaget.
Och han sa: "Den här är för alla som vill
snacka skit eller starta bråk."
Och jag sa: "Stoppa undan den!
Alla här är min familj och mina vänner.
Alla här är schyssta."
Gud vet vad han tänkte i det läget.
Han verkade ha varit med om jobbiga saker.
EFTER DET GICK MAGNUS OCH WHITFORD UT
DE STÄLLDE SIG MED BLAND ANNAT WHITFORDS VÄN, ADRIAN AFTER BUFFALO
OCH JOHN PIERRE JR.
Vi började prata.
Och Whitford eller Adrian sa: "Piikani."
Det träffade John som ett slag i ansiktet.
Piikani betyder bror på siksiká.
Och John sa:
"Så du är svartfot?"
Han sa: "Ja." Och John sa: "Jag är kootenai."
Och kootenai och svartfötter har varit ärkefiender i hundratals år.
Jag tror att det John gjorde var att försöka etablera den dominansen.
"Det här är mitt reservat,
och om du har problem, så kan vi hantera det."
Och slagsmål händer, du vet. Folk får stryk ibland.
Min första tanke var: "Låt det inte gå längre än så här."
Jag försökte avdramatisera situationen.
"Nej, det var hundratals år sen. Tiderna har förändrats."
MAGNUS GICK IN I TRON ATT SITUATIONEN VAR UPPLÖST
Jag var där inne i kanske en och en halv minut,
två minuter.
Min vän sprang in i huset och sa: "De knivhögg John.
De knivhögg John! Kom ut nu!"
Så jag sprang ut.
John låg på marken.
Han svarade inte på tilltal.
Han andades fortfarande. Och...
Det fanns inget vi kunde göra åt det.
John trodde på att slåss.
Kanske ett litet slagsmål, det var antagligen det han tänkte.
Men han förtjänade inte att dö.
John var en familjeman.
Han tog hand om sina två söner.
De var centrum i hans universum.
Han borde vara kvar. Och han borde vara med sin familj och sina nära och kära.
Men det är han inte.
Whitford var nog paranoid.
Jag träffade honom i 15 minuter, och han tog ifrån många en vän,
en bror, en far och en farbror.
Så jag bryr mig inte om Whitford.
LAKE COUNTY DOMSTOLEN
EFTER GRIPANDET
SITTER WHITFORD I LAKE COUNTY-FÄNGELSET I 18 MÅNADER I VÄNTAN PÅ RÄTTEGÅNG
Mr Whitford anser att han inte har gjort nåt fel,
och att alla andra är ute efter honom eller vill skada honom.
Det har varit hans inställning sedan han var ung.
Jag heter John Todd. Jag är en av fängelsecheferna
för Lake County-polisen i Polson, Montana.
Jag var en av veteranerna i fängelset när mr Whitford var här.
Mr Whitford kunde vara våldsam,
och det var han ofta.
Om han inte fick som han ville så blev han våldsam.
Vi visste aldrig
om det skulle bli bråk med honom och vi skulle brottas,
eller om han tänkte samarbeta.
Han var, måste jag säga, en mobbare.
Han jävlades med de mindre, svaga killarna
och jävlades med dem tills de exploderade.
Sen skadade han dem, eller försökte skada dem.
Och det var aldrig hans fel.
"De gjorde det. De började. Det var deras fel."
Trots att det var han som jävlades med dem.
Han sa alltid: "Jag är svartfot,
och vi är på salish- och kootenaireservatet.
Han blev genast på defensiven med alla.
Han valde att tro på att han blev förtryckt och retad,
och hans reaktion var att slåss.
Det var bara sån han var.
FYRA MÅNADER EFTER FÖRSTA INTERVJUN
NEKADES MAKUEEYAPEE WHITFORD TILLSTÅND ATT DELTA I EN ANDRA INTERVJU
HAN HADE PLACERATS PÅ DISCIPLINÄR AVDELNING
PÅ GRUND AV FORTSATTA BETEENDEPROBLEM
Whitfords ståndpunkt var att han var offer för ett hatbrott.
Men det finns inget stöd för hans version av händelserna.
Alla andra vittnen, alla andra bevis och så vidare
verkade motsäga hans självförsvarsanspråk.
JAMES MANLEY VAR DOMARE I RÄTTEGÅNGEN MOT WHITFORD
OCH HAN FASTSTÄLLDE DOMEN
Svartfötter och salish har legat i krig med varandra,
men det var 170 år sen.
Även om det ibland kan finnas konkurrens eller spänning,
så har de börjat gifta sig med varandra och interagera.
Många svartfötter kommer hit
och går på college här eller skaffar jobb här.
Så Whitfords ståndpunkt att han var omringad av salish,
och att han var tvungen att försvara sig,
var inte ett övertygande argument.
Det fanns ingen anledning till det här.
Jag dömde Whitford till 60 års fängelse
med minst 25 år innan han skulle övervägas för villkorlig frigivning.
Jag tyckte att det var en rättvis dom.
Konsekvenserna för John Pierre var också jäkligt seriösa.
Jag tycker inte att jag ens borde ha blivit dömd.
Jag borde ha... Jag borde ha gått ut ur rättssalen.
Det var självförsvar.
De gillade inte att jag nämnde nåt om att vara svartfot.
Det är ett hatbrott på grund av min nationalitet.
Deras nationalitet som kootenai-nation,
och min nationalitet som svartfot.
Det är vad det handlar om.
Det är oroande att höra honom säga så,
för han anser inte att han gjorde nåt fel.
De flesta, även ärliga människor,
återskapar en händelse i sina tankar, ofta undermedvetet,
så att det stämmer överens med deras psykologiska behov.
Jag misstänker att det var en del av anledningen.
Mr Whitford och killen han åkte med,
de hade druckit runt 30 öl innan de ens kom fram till festen.
Huruvida han kan minnas sina känslor eller motiv eller varför han gjorde saker,
det är tveksamt.
Mr Whitfords beteende
i fängelset sedan dess
har inte förändrats.
Jag hoppas att han gör det, för hans skull,
för annars kommer han nog att tillbringa resten av livet i fängelse.
Om jag skulle fråga honom en sak skulle det vara:
"Har du inte lärt dig nåt av allt det här?
Har du inte lärt dig nån läxa från denna tragedi?"
Han dödade en annan människa, och det verkar inte besvära honom.
Han tycker bara synd om sig själv.
WHITFORD VIDHÅLLER ATT HAN AGERADE I SJÄLVFÖRSVAR
OCH VAR OFFER FÖR ETT HATBROTT
Undertexter: Sarah Wallin Bååth