De udlagde det, som om jeg myrdede en med koldt blod.
Og det skete ikke. Jeg er offer for en hadforbrydelse.
DER BLIVER BEGÅET OVER 12.000 HADFORBRYDELSER OM ÅRET I USA
INDFØDTE AMERIKANERE HAR DOBBELT SÅ STOR SANDSYNLIGHED FOR AT VÆRE OFRE
SOM ANDRE STATSBORGERE i USA
Jeg blev knust, da jeg hørte, han døde.
Han var også indianer. Ved du, hvad jeg mener?
Det er ligesom at dræbe min rigtige bror. Sådan havde jeg det.
DETTE ER HISTORIEN OM INDSAT #3015941
Jeg tror, alle kan være farlige.
Folk siger, man er et monster.
Jeg siger ikke, jeg er uskyldig.
Jeg myrdede en med koldt blod.
MONTANA FÆNGSELSRANCH
I 2013 BLEV MAKUEEYAPEE WHITFORD SIGTET FOR OVERLAGT DRAB,
EFTER JOHN PIERRE JR. BLEV DOLKET IHJEL
Jeg blev født i Montana.
1980. 13. november 1980.
De bragte mig hjem i en kasse til Blackfeet reservatet,
fordi vi ikke havde råd til en autostol.
Alle tror, Amerika er et rigt land.
Men de ved ikke, at de amerikanske indianerreservater
er tredjeverdenslande.
Min bedstefar var Running Crane,
den sidste høvding for Blackfeet Indian Nation.
Min far var fuldblodsindianer.
Det var en del af den arv, jeg voksede op i.
Men på min mors side er de hvide.
Min barndom var som en rutsjebane.
WHITFORDS FORÆLDRE GIK FRA HINANDEN, DA HAN VAR UNDER ET ÅR
HAN BLEV OPFOSTRET AF SIN MOR,
OG I SIN BARNDOM VAR HAN VÆK FRA INDIANERRESERVATER
Min mor havde syv børn, og vi har alle forskellige fædre.
Hun flyttede fra sted til sted.
Jeg har været i Montana, Idaho,
Washington, Californien, Oregon, i hele den nordvestlige del.
Den lykkeligste tid i mit liv var, da jeg var omkring otte år,
og vi boede i Idaho med min stedfar.
Han boede på en ranch.
Jeg tog ud og lavede hegn med ham og den slags.
Vi jagede prærieulve væk.
Men han begyndte at slå min mor, og derfor rejste hun til sidst.
Så jeg hoppede af rutsjebanen med min mor og flyttede ind hos mine onkler.
I DE TIDLIGE TEENAGEÅR FLYTTEDE WHITFORD TIL TACOMA, WASHINGTON
FOR AT BO HOS SIN FARS SLÆGTNINGE
Det var vildt.
Den østlige del af Tacoma var det værste område i staten Washington.
Den havde den højeste mordrate. Den var fuld af bandevold.
Jeg var med i den kriminelle livsstil.
Mine onkler arbejdede fuldtid.
De havde intet imod, at jeg gjorde det, jeg gjorde.
Jeg vågnede og gik fra hus til hus, og der var intet andet end kriminalitet.
DA WHITFORD FYLDTE 18 ÅR, FIK HAN ET BELØB AF BLACKFOOT-STAMMEN
Jeg fik min pengegave på min 18-årsdag og købte en bil.
Og jeg begyndte at bruge penge
på at drikke, blive høj og feste. Og jeg løb tør for penge.
Og... jeg vidste ikke, hvad jeg ellers skulle gøre.
Så jeg røvede et hotel. Og det er lidt sjovt.
Jeg fik intet ud af det røveri. Det var en gammel kvinde.
Jeg tænkte: "Jeg vil ikke røve hende."
Men jeg var allerede gået derind og havde pistolen fremme
og sigtede på hende og tænkte: "Jeg vil ikke gøre det her."
WHITFORD FLYGTEDE FRA HOTELLET,
MEN BLEV FORFULGT AF POLITIET OG ANHOLDT EFTER EN BILJAGT
Jeg blev sigtet for røveri,
uoverlagt angreb, flugt fra politiet og en dødbringende våbenforstærkning,
fordi de tre uoverlagte overfald var for at tvinge biler væk fra vejen.
I DECEMBER 1998 BLEV WHITFORD IDØMT TI ÅRS FÆNGSEL
HAN VAR 18 ÅR
Min far sagde: "Se fængslet som et ophold på universitetet."
Og det gjorde jeg. Jeg læste vildt meget.
Jeg havde ingen uddannelse dengang, fordi jeg droppede ud i syvende klasse.
Men jeg læste bog efter bog.
Og jeg blev god til at skrive.
SEKS MÅNEDER EFTER DOMMEN FIK WHITFORD SIN STUDENTEREKSAMEN,
OG HAN KOM MED I EN GRUPPE FOR INDFØDTE AMERIKANERE
OG FIK FORBINDELSE MED SINE FORFÆDRES ARV FOR FØRSTE GANG
Da jeg kom i spjældet, var jeg den yngste derinde.
Brødrene så det og begyndte at undervise mig
i vores traditionelle livsstil.
Det hed Indians of All Tribes.
Det handlede om indfødt stolthed.
Noget af det første, de gjorde, var at give mig trommen som tromleholder.
Da det er folkets hjerteslag.
Jeg fandt mig selv.
SOM 28-ÅRIG, EFTER TI ÅR I FÆNGSEL, BLEV WHITFORD LØSLADT
HAN SLOG SIG NED PÅ BLACKFEET RESERVATET I MONTANA
Fra det tidspunkt begyndte jeg at klare mig rigtigt godt.
To måneder efter jeg kom ud, mødte jeg moren til mit barn, og vi enedes så godt.
En måned efter det er hun gravid med min søn.
Og så får jeg min datter, ti måneder efter min søn blev født.
Jeg elskede det. Mine børn gjorde mig stolt og glad.
Jeg gik på college fuldtid.
Og jeg gjorde det godt. Jeg fik topkarakterer.
Jeg var blandt de bedste på Blackfeet Community College.
Jeg ville have min doktorgrad i indianske studier, i indiansk jura.
Specifikt traktat- og kasinorettigheder.
WHITFORDS AMBITION VAR AT FØRE KAMPAGNE FOR ALLE INDIANSKE STAMMERS RETTIGHEDER
Jeg lever som en Blackfeet-indianer.
Men jeg tror også på vores folks fællesskab.
Jeg kan sange fra forskellige stammer. Jeg synger alles sange.
For nogle handler det om deres stamme mod min stamme,
eller denne mod den stamme.
Det burde handle om sammenholdet af vores folk, ikke splittelsen.
Og stammefællesskab.
Det var en af de ting, der skete med dette drab.
WHITFORD HAVDE EN NÆR VEN FRA BLACKFEET RESERVATET,
SOM VAR GIFT MED EN KVINDE FRA SALISH STAMMEN
Min ven Adrian After Buffalo...
Han og konen havde problemer,
og han ville finde sammen med sin kone.
Hun var ovre i Polson, Montana.
Han ville have et lift. Jeg sagde: "Jeg kan køre dig,
og du kan finde din kone og børn."
Så vi tog derover.
POLSON LIGGER I FLATHEAD INDIANERRESERVAT,
HVOR SALISH OG KOOTENAI-STAMMERNE BOR
Vi lejede et hotelværelse.
Jeg købte 30 Budweisere.
Jeg sagde: "Du kan køre, og jeg læner mig tilbage."
Så det gjorde vi.
Vi begyndte at køre rundt fra det ene sted til det andet.
Vi var på nogle barer.
Lige før lukketid blev vi inviteret til en fest hjemme hos nogen.
Vi ankommer til festen, og jeg sagde:
"Bak derop, så åbner vi bagklappen og hører musik."
Jeg havde det godt.
Men festen var mere indenfor end udenfor.
Så jeg besluttede mig for at gå indenfor.
Da jeg kom ind, prøvede jeg at joke for at prøve at bryde isen.
Jeg sagde: "Hvor er Blackfeet indianerne?" Og jeg gør sådan her,
for det jo er Flathead indianerreservatet. Det er ikke Blackfeet-reservatet.
Det skulle være en sjov lille joke for at præsentere mig for denne gruppe.
En ung fyr, der står ved siden af mig,
ser på mig og siger: "Folk bliver fandeme
overfaldet for at sige sådan noget lort her."
De havde et problem med Blackfeet, Salish, Kootenai.
Rivalisering, der går tilbage til 1800-tallet.
Men det vidste jeg intet om.
Jeg vidste ikke, at der var noget med Salish og Kootenai.
Og automatisk siger jeg "wow".
Jeg er i et hus ved siden af en gruppe mennesker,
jeg ikke kender, Og du taler om at overfalde mig?
Jeg sagde ikke noget,
som jeg ville betragte som en nedsættende udtalelse.
Jeg lærte i fængslet at lade være med at vise frygt.
Vis ikke frygt, fordi i det øjeblik, du viser frygt, overfalder de dig.
Jeg havde en kniv, fordi vi beskytter os med dem på reservaterne.
Jeg tog min kniv frem og sagde: "Hvis nogen prøver at overfalde mig,
så forsvarer jeg mig."
En anden fyr vendte sig om og sagde:
"Vi har alle knive her."
Han trak sin frem.
Hans kniv var sådan. Det var kun klingen.
Og jeg kigger på dem og siger:
"Vi har alle knive. Bare tag det roligt."
Jeg vendte mig om og gik ud.
Og jeg tog en dyb indånding, fordi jeg var udenfor.
"Du er udenfor.
Det er fint."
Den her fyr, John Pierre jr., kommer ud af skyggen
og kommer hen til mig, som om han vil slås.
Han sagde: "Ved du hvad? Blackfeet og Salish Kootenai er ærkefjender."
Jeg sagde: "Jeg går ikke op i det, kun i indiansk stolthed.
Jeg går ikke op i det."
Han så bare på mig.
Og jeg begyndte at gå hen mod min bil.
Og så kom mange mennesker ud.
De omringede mig.
John Pierre jr. kom mod mig.
Så langede jeg ud
og stak ham ned.
EFTER WHITFORD DOLKEDE JOHN PIERRE, JR. STEG HAN OG VENNEN IND I BILEN OG FLYGTEDE
Det var selvforsvar mod en hadforbrydelse.
Jeg stak ham en enkelt gang. Det var det.
Jeg vidste, de havde knive.
Jeg følte, de ville overfalde mig.
Hvorfor udså de mig?
Fordi jeg var Blackfeet. Det er en hadforbrydelse.
Det er sagens kerne.
FÅ MINUTTER EFTER WHITFORD FLYGTEDE, ANKOM POLITIET
Jeg var på patrulje.
En anden betjent og jeg blev sendt ud
til en støjende fest.
Vi skulle bede dem skrue ned.
Vi var to til tre gader væk fra den adresse,
da vi fik at vide, at der var sket et knivstikkeri.
Det er her.
Og unge mænd og kvinder løb fra gerningsstedet ned ad indkørslen.
De løb rundt om vores biler.
Da jeg kom tættere på, kunne jeg se en gruppe omkring en mand,
der sad på jorden her.
Det var John Pierre.
Jeg har kendt ham længe. Jeg har kendt familien længe.
Og da jeg gik hen og talte med John,
svarede han mig ikke.
Jeg vil sige, at han allerede var i chok.
Den lille mængde blod, der kom ud af hans bluse,
fik mig til at tro, at han havde en betydelig indre blødning.
Jeg talte med ham, indtil vi... Han blev bevidstløs.
Vi lagde ham ned og tjekkede hans puls
og gav ham hjertemassage.
JOHN PIERRE, JR. HAVDE LIDT SKADE PÅ HOVEDPULSÅREN OG LUNGEPULSÅREN
OG DØDE EFTER FÅ MINUTTER
HAN VAR 26 ÅR
Vi håndterer mange dårlige ting, og det er altid svært,
når nogen fra lokalsamfundet dør meningsløst på den måde. Så...
VIDNER GAV POLITIET EN BESKRIVELSE AF WHITFORDS KØRETØJ
FÅ TIMER EFTER KNIVSTIKKERIET BLEV BILEN FUNDET VED ET MOTEL
Vi omringer motellet.
Vi banker på døren, og personen, der kommer til døren, er mr. Whitford.
Værelset er meget rodet.
Der er affald på gulvet. Dynerne er på gulvet.
Han nægter først, at han var til festen.
Så indrømmede han, at han havde været der, men benægtede, at der var slagsmål.
Når vi har en, der ændrer historien...
Hvad dækker du over?
Hvorfor? Almindelige folk har intet at skjule.
Men sådan gør nogle mennesker, når de prøver at komme ud af en knibe.
Politiet kom op på mit værelse, og jeg prøvede at narre dem.
Jeg er den første til at indrømme, at jeg er bange for at sige noget.
Det er en del af min opdragelse.
Tal ikke med politiet. Sig ikke noget.
Vi har en dyb mistillid til politiet.
Min onkel David blev skudt ihjel af Tacomas politi.
Vi stoler slet ikke på politiet.
Bare fordi nogen et andet sted blev dårligt behandlet af ordensmagten,
retfærdiggør det ikke, at man ikke stoler på, at vi gør vores arbejde her.
Så jeg tror, det var hans motivation.
At lyve for at slippe for konsekvenserne af hans handlinger den aften.
Jeg synes ikke, han udviser anger over det.
Han er ikke glad for, at han blev pågrebet,
og han ville ikke stilles til ansvar for det, han havde gjort.
I DECEMBER 2014 BLEV WHITFORD STILLET FOR RETTEN FOR OVERLAGT MORD
Anklagernes version af begivenhederne
var at beskrive Whitford som den eneste, der angreb den aften.
Men konceptet gav bare ikke mening.
Uanset om det var berettiget eller ej,
i ethvert skænderi eller slagsmål skal der være
to personer, der deltager.
Der må have været en udveksling.
Så jeg fandt Maks udlægning af begivenhederne troværdig.
Jeg hedder Jennifer Streano. Jeg var mr. Whitfords advokat.
DEN 22. 12 2014 EFTER SEKS DAGE I RETTEN BLEV WHITFORD FUNDET SKYLDIG I DRAB
HAN BLEV IDØMT TRES ÅRS FÆNGSEL
Man kan prøveløslades efter en fjerdedel af dommen.
Han fik 60 års fængsel.
Derfor burde han kunne prøveløslades efter 15 år.
Dommeren gav ham en restriktion på 25 år for prøveløsladelse,
hvilket svarer til, at han fik en dom på 100 år.
Det er et brutalt resultat.
Alt det, han i sit voksenliv forsøgte at genvinde, er nu væk.
Alt det på grund af en beslutning taget på to sekunder.
Det er fortvivlende.
Juridisk set begik Mak et mord.
Det er der ingen tvivl om.
Jeg er sikker på, han fortryder den beslutning.
Et liv gik tabt, og det er den ultimative tragedie.
Men det er lovligt at begå et mord, hvis du frygter for dit liv.
Og det er det, spørgsmålet handler om.
Tog Mak den beslutning på et splitsekund, fordi han frygtede for sit liv,
eller fordi han var vred eller defensiv eller bare overreagerede?
Det er helt forståeligt, at Mak ville reagere
impulsivt under de omstændigheder.
Han havde en hård opvækst.
Og hans traumer påvirkede måden, han reagerede på den aften.
Nogle gange er vold så chokerende,
at jeg tror, det bare overskygger alt det gode.
Da Mak blev løsladt fra fængslet i Washington,
levede han et liv, hvor han var fantastisk.
Han gjorde alt, hvad han kunne for at få et stabilt liv
og virkelig blive en fortaler for de indfødte.
Og det var vigtigt for ham. Det var meget stort.
Det er en tragedie, at det ikke gik.
Men jeg tror, Mak reagerede
på den eneste måde, han kendte til i det øjeblik.
Jeg hedder Amie. og jeg er Makueeyapees søster.
Maks far var Blackfeet National, og min far er Cherokee.
Men vi har den samme mor.
Hun havde en dårlig opvækst, en hård opvækst.
Hun fik barn, da hun var 12 år. Hun var 16, da hun fik mig.
AMIE OG MAKUEEYAPES MOR
FIK FJERNET AMIE, DA HUN VAR TO ÅR
Dengang kunne staten komme og tage børn, og det var helt lovligt.
Vores adoption knuste vores mor mentalt
på en måde, hun aldrig kom sig over.
Det efterlod et stort tomrum, hun ikke kunne fylde.
Intet var stabilt eller normalt.
Hun tog forfærdelige valg, når det kom til mænd.
En masse alkohol, stoffer,
en masse fysisk og verbal mishandling.
Mak voksede op med det.
Første gang jeg var ude for vold, var jeg tre år.
De to børn, der boede over for os,
legede jeg altid med i mudderpytterne og den slags.
Det er svært.
Det er svært at tale om.
Det endte med at vores nabo døde,
som vel havde haft en affære med min mor, uden jeg vidste det.
Vi gik derover. Min søster og jeg var med, og de skændtes i huset.
Det endte med, at han skød sin kone fem gange i brystet
med en Magnum .357.
Den dame døde i min mors arme.
Jeg ved ikke, hvor han tog hen, men da politiet indhentede ham,
skød sine børn en gang i maven og dræbte dem begge
og sig selv i hovedet. Han skød sig selv i hovedet.
Og...
Jeg kunne kun tage min søster og dække hende til og holde hende. Og...
Jeg kan fortælle om mere vold, der skete.
Men sådan startede mit liv.
Det er et stærkt minde.
Jeg føler med det barn, som Mak var, for at gå igennem det var
sikkert meget grufuldt.
Fra han var helt ung, håndterede han den realitet,
at disse mænd kan dræbe en.
Det var en lektie, han nok aldrig glemte.
Det forklarer bestemt,
hvorfor han reagerede så voldsomt
ved at være i en situation, hvor han følte, at han var i knibe.
Hvis nogen vil gøre dig fortræd,
går du direkte tilbage til barndommen og beskytter dig selv.
Familien Pierre har ret til at være vred på Mak.
John Pierre skulle ikke dø.
Men jeg tror ikke, Mak dræbte ham med vilje.
Han ville bare væk, før han kom til skade.
Helt derinde sådan.
Hvordan går det? Ja. Smid ham ind. Godt gået. Så begrav ham. Er du klar? Nu.
JOHN PIERRES FAMILIE AFSLOG AT DELTAGE I DENNE FILM
Meget stilfuldt, makker. Ja.
MAGNUS HARLOW VAR VEN MED JOHN PIERRE JR.
OG HAN VAR MED TIL FESTEN, HVOR HAN DØDE
Jeg kom til den fest klokken tre om morgenen.
Alle fester udenfor.
Alle griner.
Da jeg går ind i huset, løb jeg ind i Whitford.
MAGNUS KENDTE IKKE WHITFORD
MEN DE HAVDE EN KORT UDVEKSLING
Whitford var lidt anspændt.
Blackfoot reservatet og dette reservat
er to helt forskellige
stykker jord.
Og er der stadig den mistillid mellem vores to stammer?
Ja.
Vi begyndte at snakke, og han sagde: "Kender du alle de folk her?"
Og jeg sagde: "Ja. Jeg kender dem allesammen."
Ud af det blå stopper han bare midt i vores samtale,
og han beslutter sig for at fortælle mig:
"Jeg føler mig truet."
Det var ligesom at tænde en kontakt.
Han siger...
Han tager en kniv op af lommen, en skrællekniv,
og der er hvid tape eller gaffatape omkring håndtaget.
Og han siger: "Den er til alle, der vil snakke lort eller starte på noget lort."
Jeg sagde: "Læg den væk!
Alle de mennesker her er min familie og venner.
Alle er flinke her."
Guderne må vide, hvad han tænkte på.
Han ser ud, som om han har set meget lort.
KORT EFTER MAGNUS OG WHITFORD GIK UDENFOR,
STOD DE MED EN GRUPPE, HERIBLANDT WHITFORDS VEN ADRIAN AFTER BUFFALO
Og JOHN PIERRE JR.
Vi begynder at tale sammen.
Og Whitford eller Adrian sagde "piikani".
Jeg husker det bare slå John i ansigtet som et slag.
Piikani betyder bror på Blackfeet.
Og John siger: "Så du er Blackfeet?"
"Ja." Og John siger: "Jeg er Kootenai."
Og Kootenai og Blackfeet har været svorne fjender i hundreder af år.
John forsøgte nok at etablere den dominans.
"Dette er mit reservat.
Hvis du er ude på ballade, kan vi klare det."
Og der kan opstå slagsmål. Folk får tæsk nogle gange.
Så min første tanke er: "Lad det ikke gå længere end her."
Jeg prøvede at dæmpe gemytterne.
"Nej, det er flere hundrede år siden. Tiderne har ændret sig."
DA HAN TROEDE, SPÆNDINGEN HAVDE LAGT SIG, GIK MAGNUS INDENFOR IGEN
Jeg er derinde i måske halvandet minut, to minutter.
Min ven løber ind i huset og siger: "De stak John ned.
De stak John ned! Kom herud nu!"
Så jeg løber udenfor.
John lå på jorden.
Han reagerede ikke på noget. Han trækker stadig vejret. Og...
Vi kunne ikke gøre noget ved det.
John kunne lide at slås.
Måske ville han have en lille slåskamp.
Men han fortjente ikke at dø.
John var en familiefar.
Han tog sig af sine to sønner.
De var hans et og alt.
Han burde stadig være her med sin familie og venner.
Det kan han ikke.
Whitford var nok paranoid.
Jeg mødte ham i et kvarter, og han tog mange folks ven fra os,
vores bror, far og onkel.
Så jeg er ligeglad med Whitford.
LAKE COUNTY DOMHUS
EFTER HAN BLEV ANHOLDT,
AFVENTEDE WHITFORD EN RETSSAG I OVER 18 MÅNEDER I LAKE COUNTY FÆNGSEL
Jeg tror, at mr. Whitford tror, at han ikke gør noget forkert,
og alle andre er ude efter ham eller vil gøre ham fortræd.
Og det har han troet, siden han var ung.
Jeg hedder John Todd og er fængselsleder for Lake County politi i Polson, Montana.
Jeg var en af de ældre i fængslet, dengang mr. Whitford var her.
Mr. Whitford kunne være voldelig og var det ofte.
Hvis han ikke fik sin vilje, tyede han straks til vold.
Vi vidste aldrig, om vi skulle slås med ham og rulle rundt på gulvet,
eller han ville samarbejde.
Han var lidt af en bølle.
Han ville stikke til de mindre, svagere fyre
og bare stikke og stikke, til de eksploderede.
Og så slog han dem eller prøvede på det.
Og så var det aldrig hans skyld. "De begyndte. Det var deres skyld."
Selvom han stak til dem.
Han sagde altid: "Jeg er Blackfeet.
Og det er et Salish og Kootenai reservat, vi er på."
Og han var straks i forsvarsposition med alle og enhver.
Han valgte bare at tro på, at han blev undertrykt og mobbet,
og hans reaktion var at slås.
Sådan var mr. Whitford bare.
FIRE MÅNEDER EFTER DET FØRSTE INTERVIEW
FIK MAKUEEYAPEE WHITFORD IKKE TILLADELSE TIL AT DELTAGE I ET INTERVIEW TIL
HAN VAR BLEVET ANBRAGT I EN STRAFCELLE
PÅ GRUND AF VEDVARENDE ADFÆRDSPROBLEMER
Whitfords påstand var, at han var offer for en hadforbrydelse.
Men der var ikke meget, der underbyggede hans udlægning af sagen.
Alle de andre vidner og alle de andre beviser osv.
virkede modsat af hans påstand om selvforsvar.
JAMES MANLEY VAR DOMMER I WHITFORDS RETSSAG OG AFSAGDE HANS DOM
Blackfeet og Salish var i krig, Men det var for 170 år siden.
Mens der måske stadig nogle gange er konkurrence eller spænding,
har de giftet sig med hinanden og været sammen.
Mange Blackfeet kommer herover
for at gå på college eller få job her.
Så Whitfords påstand om, at han var omringet af Salish
i en hadforbrydelse, hvor han forsvarede sig,
var ikke et overbevisende argument.
Der var ingen grund til det her.
Jeg dømte Whitford til 60 års fængsel
med mindst 25 år, før prøveløsladelse kunne komme på tale.
Jeg syntes, det var en rimelig dom.
Konsekvenserne for John Pierre var også ret seriøse.
Jeg skulle aldrig have fået en dom.
Jeg skulle være gået ud af retssalen. Det var selvforsvar.
De kunne ikke lide, at jeg havde sagt noget om at være Blackfeet.
Det er en hadforbrydelse pga. min nationalitet.
Deres nationalitet som Kootenai nation,
og min nationalitet som Blackfeet stamme.
Det er sagens kerne.
Det er bekymrende at høre ham tale sådan,
fordi han ikke tror, han gjorde noget galt.
De fleste, selv ærlige mennesker,
genskaber en begivenhed i deres hoved, ofte ubevidst,
så den er konsekvent med deres psykologiske behov.
Jeg formoder, at noget af det var i spil.
Mr. Whitford og fyren, han kørte med,
havde drukket 30 øl, før de nåede frem til festen.
Om han kunne huske sine følelser eller motiver til at gøre ting,
er tvivlsomt.
Så vidt jeg forstår om Mr. Whitfords opførsel
i fængsel siden da, har han ikke ændret sig.
For hans skyld håber jeg, han gør det en dag,
for ellers tilbringer han nok resten af sit liv i fængsel.
Hvis jeg skulle spørge ham om en ting, ville det være:
"Efter alt det har du så intet lært?"
Har du ikke lært nogen lektie af denne tragedie?"
Han dræbte et andet menneske, og det lader ikke til at genere ham.
Han har kun ondt af sig selv.
WHITFORD VEDHOLDER FORTSAT, AT HAN HANDLEDE I SELVFORSVAR,
OG AT HAN VAR OFFER FOR EN HADFORBRYDELSE
Tekster af: Pernille G. Levine