Chtěli, aby to vypadalo, že jsem ho zavraždil.
Ale to se nestalo. Jsem obětí zločinu z nenávisti.
V USA JE ROČNĚ SPÁCHÁNO VÍCE NEŽ 12 000 ZLOČINŮ Z NENÁVISTI
DOMORODÍ OBYVATELÉ JSOU JEJICH OBĚŤMI DVAKRÁT ČASTĚJI
NEŽ OSTATNÍ SKUPINY OBYVATEL
Zdrtilo mě, když jsem zjistil, že umřel.
A navíc to byl taky indián.
To je jako zabít vlastního bratra. Aspoň mi to tak přišlo.
TOTO JE PŘÍBĚH VĚZNĚ Č. 3015941
Myslím, že v každém z nás dříme zlo.
Říkají o vás, že jste zrůda.
Netvrdím, že jsem nevinnej.
Právě jsem někoho zavraždil.
JÁ JSEM VRAH
DRSNÝ KONEC
RANČ STÁTNÍ VĚZNICE V MONTANĚ
V ROCE 2013 BYL MAKUEEYAPEE WHITFORD OBVINĚN Z ÚMYSLNÉ VRAŽDY,
POTÉ CO UBODAL K SMRTI JOHNA PIERRA JR.
VCHOD POUZE PRO NÁVŠTĚVY
Narodil jsem se v Montaně.
Třináctého listopadu 1980.
Do rezervace Černonožců si mě přivezli v krabici,
protože jsme neměli peníze
na autosedačku a podobný věci.
Lidi si Ameriku představujou jako zemi boháčů.
Jenže nechápou, že indiánský rezervace
jsou jako země třetího světa.
Můj dědeček byl Divý jestřáb,
poslední náčelník kmene Černonožců.
Byl to čistokrevný indián.
Koluje v nás jeho krev.
Ale máma pochází z bílý rodiny.
Měl jsem dost divoký dětství.
JEHO RODIČE SE ROZEŠLI, KDYŽ WHITFORDOVI NEBYL JEŠTĚ ANI ROK
VYCHOVALA HO MATKA
A ZNAČNOU ČÁST DĚTSTVÍ STRÁVIL MIMO INDIÁNSKOU REZERVACI
Máma měla sedm dětí, každý s jiným chlapem.
V jednom kuse se stěhovala.
Žil jsem v Montaně, Idahu,
Washingtonu, Kalifornii, Oregonu, po celým Severozápadě.
Nejradši vzpomínám na dobu, kdy mi bylo asi osm,
když jsme žili v Idahu s otčímem.
Bydlel na ranči.
Pomáhal jsem mu stavět ploty a tak.
Plašili jsme kojoty.
Ale začal mámu mlátit, tak od něj nakonec odešla.
Já se na mámu vykašlal a nastěhoval se ke strýcům.
NA ZAČÁTKU PUBERTY SE WHITFORD PŘESTĚHOVAL DO TACOMY VE WASHINGTONU,
KDE ŽIL S PŘÍBUZNÝMI Z OTCOVY STRANY
Bylo to divoký.
Východ Tacomy byl nejhorší oblastí státu Washington.
S nejvyšším počtem vražd.
Řádily tam gangy.
A já se jich hned chytil.
Strejdové chodili do práce,
takže se nezajímali o to, kde se poflakuju.
Od rána jsem chodil od domu k domu
a účastnil se všemožných leváren.
KDYŽ BYLO WHITFORDOVI 18 LET, OBDRŽEL PŘÍSPĚVEK OD ČERNONOŽCŮ
Dostal jsem prachy k 18. narozeninám, koupil jsem si auto.
A zbytek jsem začal utrácet.
Pil jsem, fetoval a obrážel párty.
Až jsem všechno rozfofroval.
A... nevěděl jsem, co si počít.
Tak jsem vykradl hotel.
Což je docela vtipný.
Nic jsem si tenkrát neodnesl.
Vedla ho stará dáma.
Rozhodl jsem se, že ji přece neokradu.
Jenže jsem na ni stihnul vytáhnout zbraň.
Jak jsem na ni mířil, hlavou mi problesklo:
„Ne, tohle neudělám.“
WHITFORD Z HOTELU UTEKL,
ALE POLICIE HO PRONÁSLEDOVALA A PO AUTOMOBILOVÉ HONIČCE BYL ZATČEN
Napařili mi obvinění z loupeže,
třikrát napadení,
pokus o útěk a držení smrticí zbraně.
Ty tři napadení jsem prý spáchal,
když jsem sjel autem ze silnice.
V PROSINCI 1998 BYL WHITFORD ODSOUZEN K 10 LETŮM VĚZENÍ
BYLO MU POUHÝCH 18 LET
Táta mi poradil, ať beru basu jako střední školu.
A přesně to jsem udělal. Učil se jak o život.
Do tý doby jsem neměl pořádný vzdělání,
protože jsem v sedmičce se školou sekl.
Ale četl jsem knížku za knížkou. Proto jsem si tak zlepšil psanej projev.
PŮL ROKU OD NÁSTUPU DO VĚZENÍ SLOŽIL WHITFORD MATURITU
TAKÉ VSTOUPIL DO SPOLKU DOMORODÝCH VĚZŇŮ,
A POPRVÉ SE TAK ZAČAL ZAJÍMAT O KULTURU SVÝCH PŘEDKŮ
Když jsem nastoupil, byl jsem ve vězení nejmladší.
Bráchové to viděli a začali mě učit
o našem tradičním způsobu života.
Říkali tomu „Indiáni všech kmenů“. Učili nás, že máme být hrdý na svůj původ.
Jako jednu z prvních věcí
mi svěřili buben, abych ho nosil.
Protože buší jako srdce lidu.
A já se našel.
PO ODPYKÁNÍ 10LETÉHO TRESTU BYL 28LETÝ WHITFORD PROPUŠTĚN
USADIL SE V REZERVACI ČERNONOŽCŮ V MONTANĚ
Od té chvíle
jsem začal sekat dobrotu.
Po dvou měsících jsem poznal budoucí matku mého dítěte.
Měsíc na to otěhotněla s naším synem.
A deset měsíců po něm se nám narodila dcera.
Byl jsem nadšenej.
Děti byly moje všechno.
VYSOKÁ ŠKOLA
Chodil jsem na vysokou
a začalo se mi dařit. Měl jsem výbornej průměr.
Patřil jsem k nejlepším studentům školy.
Chtěl jsem získat doktorát z indiánskýho práva.
Konkrétně smluvní právo a práva kasín.
NÁRODNÍ KONFERENCE
WHITFORD CHTĚL VÉST KAMPAŇ
ZA PRÁVA DOMORODÝCH OBYVATEL VŠECH KMENŮ
VÍTEJTE V REZERVACI ČERNONOŽCŮ
Žiju stejně jako Černonožci.
Ale zároveň věřím v jednotu našeho lidu.
Znám různý písničky různých kmenů.
Rád si zazpívám každou.
Některý lidi chovají vůči ostatním kmenům nenávist.
Soupeří spolu.
Ale měli bychom usilovat o jednotu, ne spolu bojovat.
A právě tribalismus
byl jedním z aspektů téhle vraždy.
WHITFORD MĚL BLÍZKÉHO PŘÍTELE Z REZERVACE ČERNONOŽCŮ,
KTERÝ SI VZAL ŽENU Z KMENE SALIŠŮ
Můj kamarád Adrian After Buffalo
a jeho manželka měli problémy.
A on chtěl se k ní chtěl vrátit.
Žila v Polsonu v Montaně.
Potřeboval tam odvézt, tak jsem se nabídl,
že ho za ženou a dětmi hodím.
Souhlasil a vyrazili jsme.
POLSON SE NACHÁZÍ V REZERVACI FLATHEAD
NA ÚZEMÍ KMENE SALIŠŮ A KUTENAJŮ
Ubytovali jsme v hotelu.
Koupil jsem basu piv.
Řekl jsem mu, ať řídí.
A on souhlasil.
Začali jsme přejíždět z jednoho místa na druhý.
Včetně pár barů.
OTEVŘENO
Těsně před zavíračkou nás někdo pozval k sobě domů na párty.
Když jsme na tu párty dojeli,
řekl jsem: „Zacouváme tam, otevřeme kufr a pustíme muziku.“
Bylo to super.
Ale párty byla spíš uvnitř než venku.
Tak jsem se rozhodl, že půjdu dovnitř.
Přišel jsem tam a snažil se vtípkem prolomit ledy.
Řekl jsem: „Kde jsou všichni Černonožci?“
A udělal jsem tohle,
protože to byla rezervace Flathead.
Nebyla to rezervace Černonožců.
Chtěl jsem se tím vtípkem ostatním představit.
Vedle mě stál nějakej týpek...
Podíval se na mě a řekl: „Ty vole, za takovýhle kecy
ti tady můžou dát pěkně na prdel.“
Jako Sališové a Kutenajové v sobě měli zarytou nenávist vůči Černonožcům
kvůli rivalitě sahající až do 19. století.
Ale to já nemohl tušit.
Nevěděl jsem, že s náma mají Sališové a Kutenajové problém.
A okamžitě mi problesklo hlavou:
Jsem v domě s partou lidí,
který neznám, ale chtějí mi dát na prdel?
Vždyť jsem neřekl nic,
co bych já osobně
považoval za nějakou urážku.
Ale ve vězení jsem se naučil nedávat najevo strach.
Jakmile bych dal najevo, že se jich bojím,
okamžitě by po mně vyjeli.
Měl jsem u sebe nůž. Bez něj se v rezervacích neobejdete.
Vytáhnul jsem ho a řekl: „Jestli na mě někdo něco zkusí,
budu se bránit.“
Otočil se na mě další chlap a prohlásil:
„Nože tu máme všichni.“
A vytáhl ten svůj.
Byl takhle dlouhej. Teda jenom čepel.
Prohlídnul jsem si je.
„Tak jo, všichni máme nože. Co se radši uklidnit?“
Otočil jsem se a odešel.
Venku jsem se zhluboka nadechnul.
Oddechl jsem si, že jsem pryč a nic mi není.
Najednou se ze stínu vynořil John Pierre Jr.
Namířil si to ke mně, jako by se chtěl rvát.
Řekl mi: „Víš ty co?
Černonožci a Sališové a Kutenajové jsou úhlavní nepřátelé.“
A já: „O to mi nejde. Prosazuju domorodou hrdost.
Tohle je mi fuk.“
Jen se na mě podíval.
Šel jsem ke svýmu autu.
A pak najednou vyšla ven spousta lidí.
A obklíčili mě.
John Pierre Jr. se na mě vrhnul.
Já vytáhnul nůž
a bodnul jsem ho.
POTÉ, CO WHITFORD POBODAL JOHNA PIERRA JR,
SEDNUL I S KAMARÁDEM DO AUTA A UJELI
Jen jsem se bránil před zločinem z nenávisti.
Bodnul jsem ho jen jednou. Nic víc.
Věděl jsem, že měli nože.
Bál jsem se, že na mě zaútočí.
Proč si vyhlídli zrovna mě?
Protože jsem Černonožec. To je zločin z nenávisti.
Takhle to bylo.
POUHÝCH PÁR MINUT POTÉ, CO WHITFORD UJEL, DORAZILA NA MÍSTO POLICIE
Zrovna jsem měl hlídku.
Mě a dalšího kolegu poslali
na hlasitý večírek, který rušil sousedy.
Požádali jsme je, ať to ztiší.
Když jsme byli tři bloky odsud,
zavolali nás zpátky, že tam někoho pobodali.
ŠERIF LAKE COUNTY
Jsme tu.
Po příjezdovce utíkali kluci a holky z místa činu.
Kolem našich aut.
Když jsem přišel blíž,
viděl jsem lidi stojící kolem muže,
který seděl tady na zemi.
To byl John Pierre.
S ním i jeho rodinou se znám už dost dlouho.
Když jsem za ním přišel, abych si s ním promluvil,
neodpovídal mi.
Nejspíš už byl v šoku.
Zpod trička mu tekl čůrek krve,
ale mně došlo, že nejspíš utrpěl vnitřní krvácení.
Mluvil jsem na něj, dokud neupadl do bezvědomí.
Položili jsme ho a zkontrolovali pulz. A pak jsme začali resuscitovat.
JOHN PIERRE JR. UTRPĚL POŠKOZENÍ AORTY A PLICNÍ TEPNY
A BĚHEM NĚKOLIKA MINUT ZEMŘEL
BYLO MU 26 LET
Práce u policie není lehká.
Vždycky těžce nesu,
když někdo z komunity takhle zbytečně umře.
SVĚDKOVÉ POLICII POPSALI WHITFORDŮV AUTOMOBIL
PÁR HODIN PO POTYČCE HO NAŠLI PŘED MÍSTNÍM MOTELEM
Obklíčili jsme motel.
Zaklepali jsme na dveře a otevřel nám pan Whitford.
V pokoji byl nepořádek.
Podlaha byla plná odpadků a dek.
Zpočátku popíral, že na tom večírku vůbec byl.
Nakonec to přiznal, ale popřel jakoukoli účast na potyčce.
Během výslechu několikrát změnil výpověď.
Co nám chtěl tajit?
A proč? Normálně lidi nemají co tajit.
Ale některý lidi to dělají, aby se vyhnuli maléru.
Přišli za mnou do pokoje poldové, tak jsem to na ně zkoušel.
Přiznávám, že jsem lhal, ale bál jsem se jim cokoli říct.
Takhle mě totiž vychovali.
Nemluv s poldama. Nic jim neříkej.
U nás policajtům nikdo nevěří.
Mýho strejdu Davida zastřelili poldové z Tacomy.
Poldům se nedá věřit.
Jen proto, že někdo jiný někde jinde
měl s policisty špatnou zkušenost,
neznamená to, že nám nemohl věřit, že odvedeme svou práci.
Podle mě se nám jen snažil lhát,
aby se z toho dostal
a nenesl za své počínání žádné následky.
Přijde mi, že toho vůbec nelituje.
Byl naštvaný, že jsme ho chytili.
Nechtěl přiznat zodpovědnost za to, co udělal.
V PROSINCI 2014 STANUL WHITFORD PŘED SOUDEM ZA ÚMYSLNOU VRAŽDU
Obžaloba se snažila Whitforda vykreslit
jako jediného agresora toho večera.
Ale nedává to smysl.
Ať už to bylo oprávněné, nebo ne,
jakákoli hádka nebo rvačka
vždycky zahrnuje dva lidi.
Muselo dojít k nějaké interakci.
Já osobně Makově verzi událostí věřím.
Jmenuju se Jennifer Streano a obhajovala jsem pana Whitforda.
22. PROSINCE 2014 PO ŠESTIDENNÍM PROCESU
BYL WHITFORD SHLEDÁM VINNÝM Z VRAŽDY A ODSOUZEN K 60 LETŮM ODNĚTÍ SVOBODY
Po uplynutí čtvrtiny může být podmíněně propuštěn.
Dostal 60 let,
což znamená, že si po 15 letech může požádat.
Soudce tuto možnost protáhl na 25 let,
což se rovná celkovému trestu 100 let odnětí svobody.
Je to drsný konec.
Přišel o všechno, čeho se v dospělosti pokusil dosáhnout.
A to jen kvůli něčemu, co trvalo tak tři vteřiny.
Je mi ho moc líto.
Z právního hlediska spáchal vraždu.
O tom není pochyb.
Jsem si jistá, že toho rozhodnutí lituje.
Člověk přišel o život. Je to hrozná tragédie.
Ale dle zákona je dovoleno spáchat vraždu,
pokud vám jde o život.
A v tom je jádro pudla.
Rozhodl se Mak v tom zlomku vteřiny jednat, protože se bál o život,
nebo proto, že byl naštvaný?
Nebo jen přehnaně zareagoval?
Je naprosto pochopitelné,
že Mak za takových okolností jednal impulzivně.
Měl za sebou náročné dětství
a nese si v sobě trauma,
které sehrálo roli v jeho tehdejším jednání.
Občas nás násilí tak šokuje,
až zastíní všechno to dobré.
Když Maka pustili z washingtonského vězení,
měl nakročeno k zářné budoucnosti.
Dělal, co šlo, aby si zajistil stabilní zázemí.
A neúnavně bojoval za práva domorodých obyvatel.
Záleželo mu na tom. Přišlo mu to důležité.
Je to podle mě obrovská tragédie, že to nevyšlo.
Ale myslím, že Mak tak tehdy reagoval,
protože to měl v sobě zakořeněné.
Jmenuju se Amie a jsem Makueeyapeeho sestra.
Makův táta byl Černonožec a můj táta je Čerokí.
Ale máme společnou mámu.
Pocházela ze špatných poměrů. Měla těžký život.
Poprvé otěhotněla poměrně mladá, ve 12.
Mě měla v 16.
MATKA AMIE A MAKUEEYAPEEHO
BYLA DONUCENA DÁT AMIE K ADOPCI, KDYŽ JÍ BYLY DVA ROKY
Tehdy mohly úřady brát lidem děti.
Bylo to naprosto legální.
Po té adopci se máma psychicky zhroutila.
A už se z toho nikdy nevzpamatovala.
Zanechalo to v ní prázdnotu, kterou nedokázala zaplnit.
Začala být labilní. Už nikdy nebyla jako dřív.
A samozřejmě si kvůli tomu vybírala jen ty nejhorší chlapy.
Buď chlastali, brali drogy
nebo ji fyzicky a slovně napadali.
A v tom Mak vyrůstal.
Poprvé jsem se setkal s násilím, když mi byly tři roky.
Naproti nám bydlely dvě děti,
s kterýma jsme si hrávali v kalužích.
To nedám.
Není lehký o tom mluvit.
Naše přátelství ukončil soused,
který měl nejspíš poměr s mámou, ale já o tom nevěděl.
Vzala mě i ségru k němu.
A začali se hádat.
Nakonec svou ženu pětkrát střelil do hrudníku
pistolí Magnum ráže .357.
Ta paní zemřela mámě v náručí.
Nevzpomínám si, kam zmizel, ale když ho poldové našli,
zastřelil obě děti do břicha. Byly na místě mrtvý.
Sám se střelil do hlavy.
Zabil se.
A...
Já jen stihnul popadnout ségru a krýt ji.
A to nebylo jediný, co jsem zažil.
Takhle vypadalo moje dětství.
Nikdy to nedostanu z hlavy.
Je mi líto, jaký musel mít Mak dětství.
Je to něco šílenýho.
Už od útlýho věku musel čelit realitě,
že vás může kdokoli zabít.
Život mu uštědřil lekci, na kterou nikdy nezapomněl.
Podle mě to vysvětluje,
proč tehdy reagoval s takovou agresivitou
v situaci, kdy se bál, že mu jde o život.
Někdo mu chtěl ublížit
a on se myšlenkama vrátil do dětství a snažil se bránit.
Pierrova rodina má právo být na Maka naštvaná.
John Pierre neměl zemřít.
Ale nemyslím, že ho Mak chtěl zabít.
Podle mě chtěl jen utéct, než mu ublíží.
INDIÁNSKÁ REZERVACE FLATHEAD PABLO, MONTANA
Až tamhle.
- Jak to jde? Hoď ho tam. - Tady je!
Super. Teď ho pohřbíme. Můžeme?
RODINA JOHNA PIERRA JR. SE ODMÍTLA NATÁČENÍ ÚČASTNIT
Máš to stylový, kamaráde.
MAGNUS HARLOW SE S JOHNEM PIERREM JR. KAMARÁDIL
A BYL I NA VEČÍRKU, KDE JOHN ZEMŘEL
Na tu párty jsem dorazil až kolem třetí.
Všichni pařili venku.
Smáli se.
Když jsem vešel do domu, narazil jsem na Whitforda.
MAGNUS WHITFORDA NEZNAL,
ALE KRÁTCE SPOLU MLUVILI
Působil trochu napjatě.
Rezervace Černonožců a naše rezervace
jsou dva naprosto odlišný...
světy.
Jestli pořád ještě panuje mezi našimi dvěma kmeny nedůvěra?
Určitě.
Zapovídali jsme se a on se mě ptá: „Hele, ty tyhle lidi znáš?“
A já na to: „Jo, znám tu každýho.“
On se zničehonic odmlčel. Uprostřed rozhovoru.
A pak se mi najednou svěřil,
že si tu nepřijde v bezpečí.
Úplně přepnul.
Říká, že...
Vytáhnul z kapsy porcovací nůž.
Rukojeť měl omotanou páskou.
Řekl mi: „Tohle čeká každýho,
kdo bude mít kecy nebo si na mě něco zkusí.“
Tak mu říkám: „Dej to pryč!
Všichni tady jsou moji kamarádi a rodina.
Všichni jsou v pohodě.“
Ale bůhví, co se mu honilo hlavou.
Bylo jasný, že to neměl lehký.
KRÁTCE NATO MAGNUS I WHITFORD VYŠLI VEN
A PŘIPOJILI SE KE SKUPINĚ, KDE BYL I WHITFORDŮV KAMARÁD ADRIAN AFTER BUFFALO
A JOHN PIERRE JR.
Začali jsme si povídat.
A Whitford nebo Adrian řekli: „Piikani“.
Pamatuju si, že to pro Johna bylo jako facka.
Piikani je v řeči Černonožců „bratr“.
A John se zeptal: „Takže ty jsi Černonožec?“
On na to: „Jo.“ A John řekl: „Já jsem Kutenaj.“
Kutenajové a Černonožci jsou na nože už stovky let.
John se mu podle mě jen snažil ukázat, kdo je tady pán.
„Tohle je moje rezervace.
a jestli máš problém, vyřešíme to.“
Je normální, že se lidi porvou. Občas někdo dostane ránu.
Jako první mě napadlo, že to nesmí dojít moc daleko.
Snažil jsem se je uklidnit.
„To už je dávno pryč, stovky let. Teď je to jiný.“
MAGNUS BYL PŘESVĚDČENÝ, ŽE SITUACI UKLIDNIL, A VRÁTIL SE DO DOMU
Byl jsem tam tak minutu a půl,
možná dvě.
Najednou tam přiběhnul můj kamarád s křikem, že Johna pobodali.
„Pobodali Johna! Všichni rychle pryč!“
Tak jsem vyběhnul ven.
John ležel na zemi.
Na nic nereagoval.
Ale ještě dýchal. A pak...
Nebylo mu pomoci.
John rád vyřizoval spory pěstma.
Možná doufal, že tím vyvolá menší rvačku.
Ale nezasloužil si zemřít.
Měl rodinu.
Staral se o své dva syny.
Byli pro něj vším.
Měl by tu být. Měl by být se svou rodinou a svými blízkými.
Ale nemůže.
Podle mě byl Whitford paranoidní.
Znal jsem ho 15 minut. A připravil nás o našeho kamaráda,
bratra, otce, strýce.
Takže Whitford mi je ukradenej.
SOUD LAKE COUNTY
WHITFORD STRÁVIL PO ZATČENÍ
VÍCE NEŽ 18 MĚSÍCŮ VE VAZBĚ V LAKE COUNTY, KDE ČEKAL NA SOUD
Pan Whitford je podle mě přesvědčený, že neudělal nic špatného.
A všichni ostatní se mu jen snaží uškodit.
Má to v sobě hluboce zakořeněné už z mládí.
Jsem John Todd,
jeden z vedoucích věznice Lake County v Polsonu v Montaně.
Byl jsem jedním z nadřízených, když jsme tu měli pana Whitforda.
Umí být násilný a často nám to dokazoval.
Když nebylo po jeho, okamžitě se uchýlil k násilí.
Nikdy jsme u něj nevěděli,
jestli se s ním budeme prát na zemi, nebo jestli bude spolupracovat.
Řekl bych, že rád šikanuje ostatní.
Popichoval menší a slabší chlapy.
Nedal jim pokoj, dokud nevybuchli.
A pak jim ublížil, nebo se o to pokusil.
Ale nikdy to nebyla jeho vina.
„To oni. Oni začali. Oni za to můžou.“
I když to byl on, kdo je pošťuchoval.
Vždycky se hájil, že je Černonožec,
A že je v rezervaci Sališů a Kutenajů.
Neustále měl pocit, že na něj ostatní útočí.
Dal si do hlavy, že ho utlačují a dobírají si ho.
A rozhodl se reagovat násilím.
Ale jen si to představoval.
ČTYŘI MĚSÍCE PO ÚVODNÍM ROZHOVORU
NEDOSTAL MAKUEEYAPEE WHITFORD POVOLENÍ ZÚČASTNIT SE DALŠÍHO ROZHOVORU
BYL UMÍSTĚN NA SAMOTKU
KVŮLI NEUSTÁVAJÍCÍMU ŠPATNÉMU CHOVÁNÍ
Whitford tvrdil, že se stal obětí zločinu z nenávisti.
Ale jeho verzi událostí chyběly důkazy.
Všichni ostatní svědci, ostatní důkazy a tak dále
byly v rozporu s jeho tvrzením že šlo o sebeobranu.
JAMES MANLEY BYL SOUDCE PŘEDSEDAJÍCÍ WHITFORDOVU PROCESU
A ROZHODOVAL O JEHO TRESTU
Černonožci a Sališové byli historicky ve válce.
Ale to bylo před 170 lety.
Je možné, že mezi nimi panuje ještě stále jistá rivalita nebo napětí,
ale zároveň spolu uzavírali manželství
a spousta Černonožců přišla sem
studovat a hledat si práci.
SOUDNÍ SÍŇ MONTANA
Whitford tvrdil, že ho Sališové obklíčili.
Prý to byl zločin z nenávisti a musel se bránit.
Ale nebyl to moc přesvědčivý argument.
Neměl k tomu důvod.
Odsoudil jsem ho k 60 letům vězení.
A podmíněné propuštění si ale bude moct požádat až po 25 letech.
Přišlo mi to jako spravedlivý trest.
Následky pro Johna Pierra byly taky dost vážné.
Podle mě nemám ve vězení co dělat.
Měli mě tehdy pustit.
Byla to sebeobrana.
Nelíbilo se jim, že vytahuju svůj původ.
Byl to zločin z nenávisti kvůli mému původu.
Oni jsou z kmene Kutenajů.
A já jsem z kmene Černonožců.
Proto k tomu došlo.
Není moc příjemné ho slyšet tohle říkat.
Je přesvědčený, že nic neprovedl.
Většina lidí, i čestných,
si v hlavě často podvědomě upravuje události,
aby odpovídaly jejich psychologickým potřebám.
Tuším, že u něj to je podobně.
Pan Whitford a ten muž, s kterým cestoval,
vypili asi 30 piv, než na ten večírek dorazili.
Proto mi přijde sporné věřit, že si vůbec pamatuje,
co tehdy cítil a na co myslel.
Z chování pana Whitforda ve vězení
jsem vyvodil,
že se vůbec nezměnil.
Pro jeho dobro doufám, že k tomu jednou dojde.
Jinak bude za své činy ve vězení až do konce života.
Kdybych se ho měl na něco zeptat, bylo by to:
„Poučil ses vůbec po tom všem?
Poučil ses z té tragédie?“
Zabil člověka a zdá se, že ho to ani trochu netrápí.
Lituje jen sám sebe.
WHITFORD DÁL TRVÁ NA TOM, ŽE JEDNAL V SEBEOBRANĚ
A ŽE SE STAL OBĚTÍ ZLOČINU Z NENÁVISTI
Překlad titulků: Michael Novotný