Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[מוסיקה מפחידה]
[פעימות לב]
[צחוק]
[רוח נושבת]
[גשם, רעמים ]
[יללת זאב]
[רעם]
[כלב נובח]
[צלחת מעופפת מסתחררת]
הייתי בת שבע,
והשמש בדיוק שקעה מעבר לדרקנסברג
והכלי העצום הזה חלף על פני
די אופקי, ברחבי השמים.
זה היה גדול כמו כדור פוטבול.
זה היה די יפה והוא זרח באור כחול-לבן.
הרגשתי שזה משהו...
תחילתו של גורל עצום שהייתי אמורה להיכנס אליו,
יכולתי להרגיש את זה כילדה, ממש לחוש את זה.
היתה לי אינטואיציה.
הרגשתי חיבור, קשר כל כך חזק
פשוט הלכתי אחרי הקשר הזה.
[ילדה קטנה מצחקקת]
יש כאן אנשים למעלה.
[רעשי רדיו]
[הכרזת רדיו] אנחנו קוטעים את שידורי הספורט, זמן קצר אחרי השעה 11 בבוקר
חפץ מעופף, בלתי מזוהה ריחף מעל יוהנסבורג
הרבה עדי ראייה, לא בטוחים מה ראו
ג'יי.בי מקנזי מהוויק, נאטאל.
בנה של ברברה וולאט, אחותה של אליזבת קלארר.
חקלאי, ביישן, מתוק ואוהב טבע.
מלח הארץ.
אליזבת, הקדימה את זמנה
הסיפור שלה, הוא דבר שאנחנו כדרום אפריקנים, ממש יכולים להתגאות בו
אני זוכר אותה, תמיד שלווה ואדיבה וליידי אמיתית.
אני מאוד מתגעגע לאליזבת.
סטלה טיפלה באליזבת קלארר
בימיה האחרונים בהייוואי הוספיס
וסטלה שמה לב לכל מילה שאליזבת אמרה על ערש דווי
נושא המין והחייזרים גרמו לאוזניה להתכווץ, כל פעם מחדש
הזיכרון של מאליזבת, שהיא יושבת במיטתה
אני חושבת שהיא צבעה את שיערה והוא היה אסוף.
היא ישבה במיטתה, כשכל הניירת שלה סביבה,
הטבעת הכחולה הגדולה והתמונה של אקון מעל מיטתה
לכן אני זוכרת אותה. "היכנסי יקירתי ואשוחח עמך"
היא אהבה מאוד לדבר.
היא אהבה לספר על המסע של בחלל
היא סיפרה לי על כל עיצוב הפנים של החללית
היתה שם קטיפה אדומה והיא קיימה יחסי מין בחללית
כן, היא סיפרה לי את כל הסיפור. לא יכולתי לתפוס אותה, לעולם
היא תמיד היתה תקועה במה שהאמינה
ומעולם לא פיקפקה במה שחשבה שזו האמת.
[צלילים מפחידים]
דייוויד, בנה של אליזבת, הוא בן דודי הראשון
הוא בילה ברוב חופשות הקריסמס, איתנו בחווה
הוא צעיר ממני במספר שנים
בכל הנוגע לחוויותיה של אליזבת
לצערי, לא ראיתי עב"ם מעולם. מעולם לא ראיתי...
אבל זה לא אומר שאני לא מאמין לסיפור שלה
כיוון שהיא השתתפה בכנסים בגרמניה ובאמריקה
היא נאמה בכנסים בכל העולם.
כן, היא היתה מאוד אינטליגנטית.
הייתי רוצה להיות חכם כמוה.
היו לה אופקים רחבים, היא קראה הרבה ספרים.
הכירו את בנה הארצי של אליזבת קלארר, דייוויד קלארר
אחד משני ילדים ארציים עם בעלה השני של אליזבת, פול אמיל קלארר.
דייוויד, פרש לאחרונה. היה אנליסט סיכונים בכיר בזמנו.
הוא היה קרוב לאימו. לא כל כך קרוב לאקון.
הוא מעולם לא פגש את אחיו מהחלל.
והוא עד למפגש מהסוג השלישי בעצמו.
שלא כלל את אקון או אנשיו.
אמי היתה אישה מדהימה
היא היתה מלאה באהבה, עדינות. שלווה
היא מאוד דאגה לסביבה,
דאגה לגבי אנשים
היו לה "ידיים ירוקות", השתילים שלה תמיד הצליחו.
מרינה מקנזי, התחתנה עם ג'יי.בי מקנזי
כזו מקסימה, אחות בפנסיה.
היה נראה שאליזבת, מילדותה
תמיד היתה קצת שונה ויותר מחוברת לחיים שם...
ובאופן טבעי, הוא בחר מישהי כזו. הוא לא היה בוחר בי.
הפעם הראשונה שפגשתי אותה, היתה בזמן משחק הוקי של ג'יי.בי
ופגשתי את הדודה הזו שסיפרו לי עליה,
שהיה לה את התקופה בחייה עם אקון.
ובכן, בכל מקרה היה קצת עניין
מכיוון שזה היה סיפור כל כך מעניין ויוצא דופן
היא היתה מאוד מיוחדת וחמה, מאוד חמה ומביעת חחיבה.
ואנשים פשוט התאהבו בה.
היה לה כוח מיוחד, סוג של הילה. אני מניחה שאפשר להגדיר את זה ככה.
ואני חושבת שהיא משכה גברים מרחוק ובאופן נרחב.
מותר לומר זאת? ממש רחוק ונרחב.
היא היתה חייבת להיות מאוד אמיצה להיכנס לחללית
ולהתמודד עם הלא ידוע.
לג'יי.בי יש בן דוד, כן. לי יש בן דוד
הוא סיפר לאנשים, בגאווה רבה שיש לו בן דוד בחלל.
בפוטנציאל, יש לי בן דוד
בחלל החיצון, הנקרא חייזר.
[מוסיקה מפחידה]
זוהי סו אמסטרונג
היה היתה, חוואית סמוך לגבעת הצלחת המעופפת, הידועה לשמצה של אליזבת
באזור נהר המוי.
היא היתה רוכבת סוסים נלהבת, מאמינה ורומנטיקנית מושבעת.
מאז, היא פרשה והמשיכה הלאה אבל עיניה תמיד ינצנצו
כשהיא חושבת על מה היה יכול להתרחש בגבעה ההיא.
אני רואה את גבעת הצלחת המעופפת, כל יום מימי חיי.
גרהאם ואני נשואים מזה 42 שנים ואנחנו גרים כאן בכל הזמן הזה.
ולמעשה, נישאתי לילד של השכן ממול
כיוון שאבי היה הבעלים של החווה הסמוכה לדנספורד
וכך, מאז שהייתי ילדה קטנה, שמענו על גבעת הצלחת המעופפת
וכל הסיפורים על פגישתם של אקון ואליזבת.
אני מאמינה בגלל החיבור שלי עם אליזבת.
ואכן היתה לה מגנטיות מדהימה.
היו לה עיניים מדהימות. היא לא היתה לגמרי מכדור הארץ
זו תמונה שצילמתי בגבעת הצלחת המעופפת
עם מצלמת הקופסא שלי.
היה לה גל אור שירד ממש למטה וחצה את החלק העליון
היכן שהחללית של אקון נחתה.
וממש יכולתי לראות את הפנים שלו באור הזה
היילי וגרג מירהד
למעשה, היו בעלי החווה המארחת את גבעת הצלחת המעופפת.
אך כחקלאים עסוקים, הם היו מרוכזים בבקר ובניהול החווה שלהם.
מאשר באורות ובהשתובבות בגבעות,
כפי שתואר על ידי אליזבת.
למרות שהיילי, כמו סו, היתה פתוחה יותר
למחשבה על התייחדות כזו עם חוצנים
אני חושב שזה הרבה בעיני המתבונן
אני חושב... כן, נשאיר את זה כך.
יש הרבה חורים בסיפור אבל קח את הפנינים מזה
ותראה מה אתה מקבל.
ואם אראה את אקון היום, ארקון
אומר לו, "קח אותי למנהיג שלך" מבין? "קח אותי לשם".
"נעצור את העולם, אנחנו רוצים לרדת"
הכול נהיה קצת יותר מידי לפעמים.
אז, כן. יש... יש קסם, בלא נודע הקוסמי
זה מביא יראת כבוד, קצת עניין.
אחר מאוד מאקסל, אימייל, שגרת חיים
אתה מבין? אין שום דבר רע בזה, קצת גיוון.
בהצלחה עם זה, אקון, בהצלחה.
קל לחטוף נשים רזות.
לא אלו שנהנות יותר מידי מאוכל.
כלומר, זה אתר מקסים אז כשאתה שם
למה שלא תרגיש משהו, אתה מבין?
למה שלא תרגיש את היופי ואת מה שסביבך.
אבל...אתה יודע, זה עדיין בכל מקרה, רק פלא
ואנחנו מוצאים את כל הסיפור די מסקרן
אבל לומר שראיתי פעילות, לצערי, זה לא המקרה.
[צלילים מפחידים]
[מוסיקה מפחידה]
הלכתי לפסגת ההר
ואז כשהגעתי לפסגה הצפונית של הרכס
ראיתי חללית נוחתת ברכס
והיא נחתה ישר על הקרקע.
עמד לידה, גבר גבוה
לרגע לא היססתי, רצתי ישר אליו
הושטתי אליו את שתי ידיי, הוא לרח אותם ואמר
"את לא מפחדת הפעם".
לא יכולתי לומר דבר, רק הנהנתי בראשי
הייתי חסרת נשימה, כל כך התרגשתי.
ואז, הכול קרה ברגע אחד
הוא פשוט הרים אותי כנוצה ועלה לחללית שלו
ונכנס דרך הדלתות הפתוחות.
יום אחד, עלינו להר, לשיחה כרגיל
והיא הסבירה שזה ההר בוא היא פגשה את אקון
ואליזבת התחילה לרעוד, היא מאוד התרגשה
היא אמרה, "זה המקום שאקון הנחית את החללית"
הסתכלתי למטה וזו היתה החוויה הכי מפחידה בחיי
כי במכתש, לא היה סתם שקע, היתה לא צורה...כזו
והאזור של הצורה הזו
היה מכוסה בצמחים משונים.
הייתי קפואה לגמרי.
כי זה בשבילי, היתה התרחשות מוזרה ואני בטוחה שבגילה
היא לא ישבה ושתלה את הצמחים האלו
היא הסתכלה על זה ואמרה לי
"הוא הבטיח לי שהוא ישאיר סימן עבורי
וזה הסימן שהוא השאיר על ההר".
הלנה רבי היתה עיתונאית מבוקשת במהלך שנות ה-70 וה-80.
לעתים קרובות, היא השוותה עדויות הנוגעות לסיפור של קלארר.
אקון, היו לו את הפנים הנפלאות ביותר.
היה לו מצח גדול,
עצמות לחיים גבוהות, תכונות נשריות
ועיניים אפורות יוצאות דופן
שהיו מאוד משכנעות ומלאות באהבה.
והשיער שלו... היה זהוב וקצת לבן בצדדים
והוא בטח היה... הוא היה... למעשה, בדיעבד ידעתי
שהוא היה לפחות 1.95 מטר.
היה לה, אני לא יודעת אם זה היה תואר אבל היא היתה מטאורולוגית
והיא למדה באנגליה
ולעתים קרובות, ראיתי מכתבי התקשרות
של מקורות מאוד גבוהים בממשל, אליה.
[מוסיקה מפחידה]
פטרובנה מטלרקמפ, היתה עיתונאית ואשת מפתח במגזינים בשנות ה-80.
היא דווחה לעומק ובהנאה
על המפגשים בחלל החיצון של אליזבת קלארר.
ב-1983, הייתי עיתונאית והייתי בעמדה מיוחסת
יכולתי לבחור את הנושאים לכתבות שלי.
זה היה עבור מגזין משפחתי
המגזין הגדול ביותר בדרום אפריקה, בשם "הייסגנוט".
נהגתי לבחור נושאים אלטרנטיביים
וכשקראתי ביקורת על הספר שפורסם,
נכתב על ידי אליזבת קלארר.
קבעתי פגישה וביליתי יום איתה,
חשבתי לעצמי, "זה במעלה הרחוב שלי"
זה מהסוג של כל דבר שהוא שונה ומחוץ לקופסא.
אפשר גם לשאול למה שאקון יבחר את אליזבת קלארר מכל האנשים
למה שהוא יבחר בה לקחת אותה איתו לכוכב שלו שתתן לו בן?
אחת מהסיבות שהיא ציינה היתה
שהיא צאצאית של שבט ונוס על פני כדור הארץ,
מאנשי הונוס המקוריים.
והוא רצה לייבא דם חדש לגזע שלו
לחיזוק השושלת שלהם.
יש לזה נקודת מבט מאוד רומנטית,
כשאליזבת מספרת לך שהגבר הזה הוא הנפש התאומה שלה
אקון היה הנפש התאומה שלה והיו לה חלומות עליו
הרבה לפני שהיא פגשה אותו.
ידעתי את שמו דרך תקשורת טלפתית
והוא הסתכל עליי כמו ילד.
"את יודעת משהו על חייזרים?"
קראת אי פעם את הספר של אליזבת קלארר?
פגשת אותה? עשית איזשהו מחקר?
אמרתי "תצא אתה ותעשה 30, 40 שנים של מחקר, כמו שעשיתי
ואז תחזור ותגיד לי שהם לא קיימים.
[מוסיקה מפחידה]
קיטי סמית, חברה וותיקה של אליזבת
ומייסדת מועדון העב"מים הראשון והוותיק של דרום אפריקה.
חיפשתי, יותר ויותר...
על קלארר,
ואני מדבר כאדם שהוא אמן באופן מסוים.
ואני מדבר כאדם,
שטייל ופגש
אנשים ממדינות שונות. האוזניים של האישה הזו,
הן לא רגילות.
אליזבת קלארר תמיד אהבה
לאסוף את שיערה, בצורה כזו
שהאוזניים שלה בצבצו מעט, הן היו מוסתרות
אובבה ווזמזולו, "להעיר את השמיים" קרדו מוטווה
הוא היה משבט הזולו סנגומה, מרפא מסורתי
והסאנוסי הגבוה האחרון מדרום אפריקה.
היה לו קשר מיוחד עם אליזבת קלארר.
הסיפור אומר שבשיא תקופת הגזענות בדרום אפריקה,
הם נעצרו על ידי משטרת האפרטהייד כשביקרו אחד את השניה.
אקצר ככל האפשר,
הסיפור הנפוץ שסופר על ידי אליזבת קלארר,
הוא שהיא היתה אישה בת כדור הארץ.
שהרתה לאדם מהכוכבים.
אני מצטער, זוהי רק חצי אמת.
בשפת הזולו אומרים "Hayi khona, akunjalo"
"לא, לא כך הדבר".
האישה הזו היתה יצור מהכוכבים.
היתה לה גם הוכחה,
לדבריה, מביקורה בגלקסיה אחרת.
לא, זו לא גלקסיה אחרת, זו הגלקסיה שלנו. זה כוכב אחר.
היא הראתה לי כרך עבה, כמעט כמו ספר.
שנשלח אליה ממשרד ההגנה האמריקאי.
אני חושבת שזה היה מחיל האוויר שלהם, שהיא היתה צריכה למלא
כל פרט הכי קטן מהניסיון שלה.
וזה היה 42 עמודים של A4.
אז זה היה מפורט בצורה קיצונית
ותהיתי, למה הם כל כך התעניינו.
ואז הבנתי שהם עורכים מחקר
והם מנסים לברר על התרחשויות כאלה.
כנראה שהיו לה את הרמזים הראשונים או קשר עם מלחות מעופפות
כי היא צילמה את התמונות האלו.
לא טובות במיוחד אבל אני חושבת שזה היה עם מצלמה רגילה.
ואלו היו הראשונים שאני יודעת עליהם,
שצולמו בשנת 1956.
ואנשים אמרו לי, "ובכן, זה נראה כמו סירי בישול רגילים
שנזרקו באוויר" או איזושהי הערה מטופשת.
מאז, גילו אסטרונומים כוכב לכת דומה לכדור הארץ,
בקבוצת הכוכבים אלפא סנטאורי.
יכול להיות שיש עד 40 מיליארד כוכבי לכת בגודל של כדור הארץ.
מסתובבים באזורי מגורים.
של כוכבים דמויי שמש וכוכבים ננסיים אדומים בגלקסיית שביל החלב.
חד משמעית, אנחנו לא לבד.
הנה, אלפא סנטאורי, השכן הקרוב אלינו. במרחק 44 מליון שנים, במונית.
בערך פי 500, רחוק יותר זה הכוכב פרוקסימה סנטאורי.
הכוכב הקרוב ביותר אלינו, המארח את כוכב הלכת מטון.
לדבריה של אליזבת קלארר,
מהיכן שאקון, החוצן, הגיע.
דוקטור אנריקו אוליבייר הוא אסטרונום
תחומי המחקר שלו כוללים שלבים מאוחרים בהתפתחות הכוכבים,
מודל לא לינארי של תנודות כוכבים וננסים חומים.
כל הדברים שראיתי, שנראו לי מוזר בשמי הלילה.
תמיד יכולתי להסביר את זה בדיעבד או איכשהו.
באופן טבעי או מעשה ידי אדם, המתרחש בשמי הלילה.
גילינו שכשטיילנו בסביבה, הכין שהתגוררה
שאנשי הזולו לעתים ראו צלחות מעופפות.
והם התיחסו לכך כאלוהים.
וכשראו אותם, הם ירדו על הברכיים, כיסו את עיניהם והתפללו.
הם לא הסתכלו למעלה שוב עד שהיו בטוחים שהם נעלמו.
אחותי התקשרה אליי יום אחד ואמרה,
"אנשי הזולו רואים, מה שהם מכנים
העגלה שבשמים".
וסיפורי העם שלהם, כמובן,
זה גם הפך להיות סיפור עם,
והשם הנכון בשפת הזולו לצלחת המעופפת,
זה "ציפור הברק".
מעבר למחסום האור, עמוד 14
"Ikhanya elikhanya emnyameni"
"אור שהאיר את החשיכה" ברכת זולו.
אחותי התקשרה אליי שוב ואמרה, "כדאי שתבואי
כי ציפור הברק שוב בשמים".
"ואנשי הזולו מאד נרגשים".
אני לא חושבת שיש עוד עדות למקרה
שאישה ילדה בן לחייזר.
אהבה טהורה וזכה.
כלומר, בוודאי היתה שם תשוקה שאנחנו בכלל לא יכולים לדמיין.
ועל מה שהיא וויתרה והדרך שהעבירה את עצמה.
זה חייב להיות אחד מסיפורי האהבה הגדולים ביותר שנדע.
[מוסיקה עדינה]
זה לא סיפור אהבה טוב,
זה לא סיפור אהבה בכלל.
הוא בא, הכניס אותה להריון, החזיר אותה,
לקח את התינוק ומעולם לא ראה אותה שוב. זה לא סיפור אהבה טוב.
פול ברוגן, היה הרבה דברים
מהנדס, סוכן מניות, מנהל חברה, איש איכות הסביבה
מנהיג קהילה, ספקן וסופר.
דברים שהוא לא, חובב עב"מים.
סיפור אהבה טוב, זה אני ואשתי.
התחתנו ונשארנו ביחד לשארית חיינו הטבעיים.
זה סיפור אהבה וזה קורה כל יום.
למה אנחנו לא מהללים את זה? זה לא סיפור אהבה שיש להלל
או להעריץ או לחקות. ממש לא, לא לפי דעתי.
הוא אמר, "עכשיו אנחנו הולכים לפלוטו הגבוה, בקטקין".
בגלל שהיה שם מטוס של חיל האוויר,
אחד ממטוסי הרווארד.
מטוס ישן של חיל האוויר, חג בשמים בכל אותו הזמן.
אז הוא אמר, "בואי נתרחק מזה" ועלינו למעלה.
והוא לקח אותי לפלוטו הגבוה שבקטקין.
יש לנו אורחים שהגיעו להיות איתנו במיוחד,
כדי לבקר באתר בו נחת העב"ם.
היכן שאקון או ארקון, אני אפילו לא יודע איך לבטא את שמו
פיתה את תושבת כדור הארץ הקטנה שלו
וסחף אותה אל זרועותיו או מחושיו או מה שזה לא יהיה
וטס איתה לאלפא סנטאורי.
והם פגשו אותה ואהאמינו לסיפור שלה.
לצערי, לא פגשתי אותה.
בהיותי ספקן, אדם שלא בקלות...
מאמין בדברים לא רציונליים.
אני חייב...
אני חייב להתייחס לסיפור שלה בהסתייגות.
[מוסיקה עדינה]
הבית של פול ברוגן הוא הנכס הגבוה ביותר, המאוכלס
במרכז דרקנסברג.
המוקד הידידותי האחרון לפני אחד המצוקים במדבר ההררי העצום
וטיול רגלי של חצי יום מהעמדה
בה נחתה לכאורה החללית של פסגת קטקין עצמה.
מאחורי זו פסגת קטקין.
זה בערך בגובה 3,000 מטר.
בחלק העליון יש משטח ישר של אדמה, בערך בגודל של מגרש כדורגל.
ושם למעלה, לכאורה,
חייזר בשם אקון,
הטיס את חברתו, בת האנוש, אליזבת קלארר
לפסגה.
והם עשו אהבה מטורפת ומלאת תשוקה.
והיא הרתה שם למעלה, בן, כנראה.
והיכן שהחללית נחתה,
יש חלקת אדמה חשופה שבה, שום דבר לא צומח.
אני לא יודע אם החללית גרמה לזה אבל אני חושד שיש
סיבות סבירות וגיאולוגיות לכך ששום דבר לא גדל שם.
סיבה סבירה יכולה להיות, מים שהסתננו דרך האדמה
הוציאו את כל אבות המזון כך שנשאר רק חול.
ואז, לא נותר דבר להזין את הדשא והעצים וכך הלאה.
[מוסיקה מפחידה]
ובכל זאת, אנחנו מוצאים את עצמנו עם תמונה
שנלקחה הרבה לפני שספינות חלל נחתו על פסגת הקטקין.
שבה אפשר לראות בבירור, צמחיה עבותה וצמחים חיים המכסים את האזור.
לפני שעב"ם חצה את שבילי הצמחים שלהם.
זהו אקון... שהיה המאהב של אמי.
וגם, לכאורה, אביו של איילינג.
בנה הנוסף של אמי, אותו מעולם לא פגשתי.
נראה שיש לי אח למחצה, איפשהו שם בחלל.
אבל כן יש לי ספקות לגבי הסיפור הזה.
יש לי ספקות לגבי אמיתות הסיפור של אמי,
לגבי הפגישה שלה עם אקון והטיסה שלה לחלל
וההריון וכל זה...
זה מאד מתסכל שאין הוכחה חד משמעית עבורי.
ממש הייתי רוצה לדעת לאן כל הסיפור הזה הולך.
האם זו האמת או שלא?
אבל דברים מסוימים כן התרחשו,
חלק מהם כתובים בספריה, אירועים מסוימים.
ואחד עיקרי עבורי, זה המקרה בו היא מספרת שאני מעורב
בפסגת הדרקנסברג, חללית נחתה ממש מולנו.
רכבנו שם על סוס והכלי הזה נחת ממש מולנו.
ואקון יצא החוצה, אני לא זוכר את זה.
אז, רכבתי... עם סיס וסוס משא
וכמובן, דייוויד איתי.
ואז פגשתי אותו שוב.
עכשיו, בטוח שדבר כזה
גם בצעירותי, נאמר שהייתי בן שמונה או תשע.
הייתי זוכר דבר כזה.
כי חלקים אחרים מהטיול הזה, אני כן זוכר.
הרעיון שאקון מחק את הזיכרון שלי,
עבר במוחי.
אבל אז אני שואל את עצמי, "למה שהוא יעשה את זה? מה הסיבה?"
במיוחד, כפי שהיא מתארת בסיפרה, שהיא חייבת להוציא את הסיפור הזה לעולם.
בוודאות, הייתי עד, הייתי תומך בה
מגבה אותה לחלוטין מבחינת הסיפור שלה, בלב שלם.
אם הייתי רואה הכלי הזה נוחת ואם הייתי רואה את אקון.
נפלא.
כעת, זו אותה ספינת החלל
עולה למעלה לתוך האטמוספירה הגבוהה.
ובשל הלחות באטמוספירה,
שוב יש ענן עבה סביבה.
הצלם הזה, היה כל כך מופתע
והסברתי לו שאם הוא היה מצלם, שניה מאוחר יותר
הוא היה תופס את כל הצורה.
של אקון עומד לידי בהולוגרמה.
חבל, אין לנו צילומים של אקון. רק ציורים.
בהן הוא נראה ממש כמו הגירסא הגברית של אליזבת.
הוא לא יצטלם. הוא לא רוצה להיעצר
ושיכניסו אותו למעבדות, יתקעו בו מחטים וסיכות
כדי למצוא מה גורם לו להיות חייזר.
הוא נמנע מזה, כמובן.
והוא גם נמנע מלהיפגש עם אליזבת, באופן קבוע, באותם השנים.
פסל של החייזר המדובר שלנו, נעשה על ידי הפסל בוב פורבס.
היתה לי הרגשה שנקראתי על ידי אקון בעצמו.
שאולי הוא יוכל לעזור לי וזה בדיוק מה שעשיתי.
תיקשרתי איתו ובתוך שלוש,
סיימתי את פסל החימר הזה.
מה שבדרך כלל היה לוקח שלושה שבועות.
קראנו לאליזבת להציץ על זה. לא ידעתי האם זה היה הוא או לא.
וכשהיא ראתה את הפסל,
היא כמובן, מאד התרגשה.
מאד, מאד שמחה. זה היה מאד ברור שזה הוא.
ואז, הדבר המדהים ביותר, שבוע לאחר מכן
בני ישב בחדר הקדמי בבית, מסתכל החוצה, לאופק.
והוא ראה סדרה שלמה של אורות מרצדים למעלה ולמטה.
היכן שהם לא אמורים להיות, והוא קרא לכולנו.
למעשה, כל המשפחה, כולנו רצנו החוצה.
וראינו את האורות הללו. שלושה עשר, באופק.
מרצדים מעלה ומטה ומאד מאד בהירים.
ואז, אחד אחרי השני, הם כבו.
התקשרנו לאליזבת והיא אמרה שלמעשה, זו היתה הפלוגה של אקון.
ושהוא בא רק כאות הערכה.
אבל רגע...
אנחנו מדברים על יוצא דופן,
אנחנו מדברים על שונה.
דרום אפריקה מלאה בדברים כאלו.
אני ספקן מטבעי
מעולם לא ראיתי עב"ם.
אני מכיר אנשים, כולל אשתי
שמאמינים שראו אורות מעופפים סביבם, בלילה, בהרים.
וזה בדרך כלל בלילה אז הספקן שבי אומר
"זה בדרך כלל גם אחרי כוס יין, אחת או שתיים"
ואם... האורות אדומים או ירוקים,
אז אלו האורות הטבעיים ל... מטוסים, מעשה ידי אדם.
אבל לפעמים האורות האלו זזים מאד מהר.
ראיתי אורות מעופפים מעל העמק, כאן בלילה
אבל הם היו גחליליות.
אבל אתה יכול להיות מוסח בקלות, כשאתה רואה משהו שאתה לא מצפה לו.
טוב, יקירי, לפעמים אתה למעלה, לפעמים למטה.
עם קפטן צ'סטר שנדלר, אנחנו זוכים שוב עם העב"מים.
צ'סטר הוא פנסיונר, דרום אפריקאי, קפטן בחברת תעופה.
הוא טס במשך 52 שנים.
צדו אותו בפרויקט הכחול, הידוע לשמצה.
מתוך 12,680 דיווחי עב"מים שנאספו
הגיעו למסקנה שרובם הם זיהוי שגוי של תופעות טבע
או סתם מטוסים רגילים.
אבל אחוז קטן מדיווחי העב"מים סווגו כלא מוסברים.
קפטן שנדלר דיווח על אחד מהם.
האירוע הזה התרחש ב-1 ליולי, 1972.
בזמנו, הייתי טייס בואינג 727 בחברת התעופה של דרום אפריקה.
ועשיתי את הטיסה האחרונה באותו ערב לדרבן מיוהנסבורג.
היינו בירידה, התקרבנו לנחיתה בדרבן.
יש עוד בערך 20 דקות משדה התעופה.
יכולתי לראות את האורות, את השמים הבהירים
לא היה אף לא ענן אחד מסביב או משהו אחר.
פשוט ראיתי אור וחשבתי לעצמי "טוב, זה מוזר".
חשבתי, "זו לא אשליה אופטית שנדלר. תסתכל, יש שם משהו".
אז אמרתי, "גרהאם, תסתכל החוצה מצד ימין, מה אתה רואה שם?"
ואז הוא אומר, "היי, יש כאן אור". התקשרתי למגדל הפיקוח של דרבן
"תגידו, יש לכם עוד מטוסים בסביבה?"
הם ענו ואמרו שאין להם שום דבר.
אז התבוננו באור הזה ואחרי 10, 20 שניות
זה פשוט האיץ במהירות עצומה ונעלם לכיוון דרום מערב.
לאחר המקרה, אליזבת קלארר התקשרה אליי ושוחחנו על זה.
אבל לא היה לי, לא היתה לי התכתבות
או שיחה נוספת איתה.
זה היה עוד אחד מהמקרים. סביר להניח שהיא שמעה עליי
ואז התקשרה אליי, רק כדי לחלוק את מחשבותיה בנושא.
זו היתה התקשורת היחידה שלי איתה.
קפטן צ'סטר שנדלר הוא לא היחיד שיכול להעיד על העב"מים.
באופן מפתיע, גם דייוויד רק לא, לגבי אקון ספציפית.
אכן ראיתי עב"מים.
הם היו עגולים, כך שיכול להיות שהם היו צלחות מעופפות.
אבל הם היו עב"מים, לא הצלחנו לזהות אותם בבירור, זה היה בלילה.
הם היו בערך בגודל של
ירח מלא או קצת פחות.
הם הופיעו פתאום בשמים החשוכים
ואז נעצרו והחלו לירות.
הם היו בצבע ירוק זוהר.
אולי העב"ם שראיתי היה תוצרת כדור הארץ אולי לא
אולי הוא היה מהחלל החיצון, מי יודע?
בשבילי זה היה עב"ם.
השוטר פיט קיצ'ינג הוא אחד השוטרים הראשונים שתועדו
שירה לעבר עב"ם, בחווה בפורט בופור. בשנת 1972
אדם בעל כשרונות לחימה רבים,
הכוללים אך לא מוגבלים לצבא, סוכנות הביון
ואימונים של כוחות המשטרה.
הוא לא התכוון לפספס, גם אם זה עב"ם.
הטלפון צלצל
והייתי שם, עניתי וזה היה בני סמית'.
בני סמית' אמר לי שהם ראו אובייקט זז מעל עדר הכבשים.
וזה כל הזמן החליף צבעים.
למעשה, היינו מעין כוח צבאי, מאומן והכול.
וכשראיתי את האובייקט, חשבתי שאני מספיק מאומן.
לכן, לא היססתי לפתוח בירי.
ידעתי שאפגע בו כיוון שהייתי צלף די טוב, בזמנו.
הוא ראה את האובייקט הזה, חג מעל פני השטח
וכשהתקרב...
אבל הוא אמר שכשצעקו, זה הגיב לקולות
וכשהתקרב לזה, הוא התהפך והתיישר כמו ביצה.
הוא היה אפור, כמו צוללת שנמשטה מהים.
ואז מתקבל האפור הזה, זה נראה רטוב
וביריה השניה או השלישית, בצידו השמאלי
היה אור בהיר מאד, כמו פלאש, שיצא החוצה
וזה התחיל לעשות קולות של יללות ואז לפתע נעלם.
הוא לא ראה את זה עובר דרך הצמחייה, זה פשוט נעלם.
אבל הסיבה שבגללה יריתי,
אתה יודע, שאלו אותי זה כל כך הרבה פעמים.
חשבתי על זה כשחלפו הימים, אני לא יוכל לומר, אני לא יודע.
אני לא יודע. אני רק יודע שאם הייתי פוגע
וזה היה משהו ממארס, פלוטו או נפטון או משהו כזה
אז... הייתי גיבור.
[יריות]
ההיסטוריה של חוות בריסייד מתוארכת עוד לפני מלחמת הגבול בשנת 1850.
בני סמית', התקשר לפיט
הוא היה הדור הראשון של משפחת סמית' שעבדו את האדמה הזו.
עם קרייג אחריו ואחיינו, גארי לאחר מכן.
כל מה שאני יודע, זה שאבי התקשר למשטרה
כי זה מה שעשית באותם ימים.
היית מתקשר למשטרה, אני חושב שאפילו אם רצית להתגרש.
אני עדיין מאמין שזה היה כדור של הרוסים.
כך סבי הציע שזה ואני מאמין שזה נכון.
אני לא מאמין שאלה היו חייזרים או משהו משם.
כן, מחוץ ל... לעולם הזה או לא מהכוכב הזה.
זו רק דעתי.
טוב, אני רק מספר מה ראיתי.
השאלה היא, אם הם היו מרגלים רוסיים
מה הם עושים בברייסייד?
אתה לא שולח לווינים ודברים כאלה כדי לחקור.
זה, בשבילי, בהחלט היה משהו אחר.
הדבר הזה, לא מסביר איך המאגר התפוצץ.
אם זה שבוע או שבועיים לאחר מכן.
זה לא נותן לי הסבר לשום דבר.
כלומר, זה החלק היחידי שאני באמת לא מבין.
איך זה קרה?
אם תסתכל על המאגר, הוא לא סתם שבור.
עדיין היו
האבנים היו במרחק של 20-25 מטר משם.
זה היה חייב להיות משהו שפוצץ את זה.
אחרת היה נוצר בור והמים היו נשפכים החוצה.
בלילה ההוא, שהמאגר התפוצץ
חפץ מעופף, מיילל
נע באיטיות לכיוון ביתו של בני סמית'.
מבני סמית', אני זוכר שהוא סיפר שזה עבר מעל ביתו.
אשתו שמעה את זה וגם הוא
ומייד לאחר מכן, היה פיצוץ
וזו התוצאה.
אנשים הגיעו מרחבי כל העולם כדי לנסות לראות את זה.
סבי סיפר לי שהרכבים עמדו בתור בכביש המזופת.
שזה במרחק 5 ק"מ מכאן.
[זמזום מפחיד]
[זמזום מסתיים בפתאומיות]
בעצים, שם.
היתה התרעה על עב"מים ברחבי דרום אפריקה.
זהו המשך אפשרי של סיפור עב"מים.
אובייקט גדול בצבעים עזים,
נראה חג במהירות מעל זימבאבווה, זמביה ודרום אפריקה.
חשבתי שזה חייזר, היו לו עיניים גדולות.
מספר מטוסים ראו את זה. החוקרים, מבולבלים.
"רוואה", בית הספר באריאל. ה-19 בספטמבר, 1994.
השעה המקומית 12:12.
תוכל לספר לי מה ראית ביום שישי?
ובכן, זה נראה כאילו זה נצץ מבין ההרים.
זה נראה כאילו זה חג מסביב... כמו דיסק. משהו עגול.
- אתה בטוח שזה לא היה מטוס סילון? - לא.
או משהו שיש לחיל האוויר של זימבאבווה?
זה היה, כמו בתוך דיסק.
מה ראית?
פשוט ראיתי זוהר מעל התרנגולות שלי. כתום זוהר מאוד.
- זה היה מסוק או מה? - לא, לא, זה היה כדור עגול וגדול.
הרמנו את ראשנו וראינו משהו מגיע מעל פסגת הגבעה.
כמו שזה התקרב אלינו, ככה זה פתאום
השתנה מהזוהר הזה, לבוא נאמר שני כדורים גדולים, אדומים וכתומים
זו הדלת שלך.
איזה ציוד הבאת איתך?
ובכן, הונטר הוא בחור מאוד טכני
והוא בנה את מד הקרינה שלו ואת גלאי המתכות שלו.
אנחנו הולכים לבדוק ולראות האם יש איזושהי פעילות רדיואקטיבית שם
סינתיה, מה ההתרשמות שלך אחרי הסיור הבוקר?
ובכן, אני לגמרי מאמינה לילדים.
נתקלתי בסוג של דבר דומה בברוד עדן, וולס. בשנת 1979
והבריטים לא האמינו לזה, למרות שהגעתי שלוש פעמים.
וזה מאד דומה לכל ההתרחשות כאן.
[צלילים מפחידים]
[צלילים מפסיקים לפתע]
אולי צריך לקחת את הסיפור יותר ברצינות.
אז אם הוא היה מסופר על ידי מישהו פחות משכיל.
או פחות נוטה לחשיבה רציונלית.
ד"ר ג'ימס הורטק
מייסד ונשיא האקדמיה למדע העתיד.
בעל שני דוקטורטים והוא יועץ למכון לאנרגיה חדשה.
קרדו, אני מראה לך תמונה
של משהו שנראה כמו דייזי מונדינה.
היצור הזה, הוצא מתוך חללית שהתרסקה ליד החולות הלבנים בניו מקסיקו.
אשמח לתגובתך לפנים
שיש להן תכונות דומות לאלו שתיארת.
ראש גדול, ללא אוזניים
עיניים שעוטפות את צידי הפרצוף.
וחלל פה הנוטה אחורה, רק כמה סנטימטרים.
הפנים האלו שוחזרו על ידי חוקרים של חיל האוויר האמריקאי.
וייתכן שמייצגות את אחד מארבעת הגופים
שהוסרו על ידי קומנדו חיל האוויר.
בתור אחד החוקרים
הבאתי איתי דוגמא נוספת מדרום אמריקה
המראה
אנליזה ממוחשבת שנעשתה על ידי מעבדת הנעת סילון בלוס אנג'לס.
של כלי מתכתי שנחת בלימה, פרו שנת 1974.
אם תסתכל טוב, תוכל ממש לראות את החלונות
נראה שכלי הרכב משמש לסוג של
פעילות מגנטית בשלב מקביל בהנעה שלו.
שוב, זה מייצג את האפשרות שיש אחים ואחיות בחלל.
שלאט לאט הם מביאים אותנו לידיעה
שאנחנו לא לבד ביקום הזה.
בדיוק ביקרתי את האטוצ'ה, מתקני גרעין בארגנטינה.
היכן שיש עדויות מאסיביות על חוצנים.
המציעים לנקוט בזהירות
רבים ממומחי הגרעין לשעבר, מודים
כל הדרך חזרה לשנת 1952, לאורך שנות ה-70 וה-80.
שבמתקנים גרעיניים ממיין עד מונטנה שבארצות הברית.
ביקרו ספינות חלל.
שהיה להם כוח לכבות מערכות שיגור טילים.
עבורי, זוהי הודעה מאד משמעותית כי למעשה, המשמעות היא
עם ההפלה של פצצת האטום הראשונה,
איבדנו שליטה מדעית על העתיד היקומי שלנו.
לפי כמה חוצנים.
ושאנחנו כנראה חייבים להיות ערים לאחריות הגדולה שיש לנו.
שטיפוח מערכות נשק פלנטריות
יובילו אותנו להרס.
[מוסיקת מתח]
ויש עדויות כל הזמן, זה אף פעם לא מפסיק.
כי הציוויליזציה של אקון עכשיו מאוד מודאגת ממה שקורה כאן.
עם כל המלחמות והתוקפנות והשנאה.
ופיצוץ האוכלוסין התמידי.
ומשהו יצטרך לקרות בקשר לזה.
[פיצוצים רחוקים]
[פצצה מתפוצצת]
אליזבת קלארר אמרה שהיא קיבלה הודעות
מאיש החלל החיצון, אקון
שכדור הארץ חייב לשנות את דרכיו
להפסיק להתעלל בסביבה.
אנשים חייבים להפסיק לעשות דברים מסויימים
שהם הרסניים לכדור הארץ.
ולא הכרחיים לאיכות החיים של בני האדם.
אני לא מתנגד לאפשרות של קיום
חיים בכוכבי לכת אחרים.
אבל הכל
עבורי, אני יודע שהכל אפשרי בחיים שלנו.
אני פשוט לא יכול להתנגד לשום דבר.
מקס הוא מדריך אוקראיני מאזור ההחרגה בצ'רנוביל.
הבית של התאונה הגרעינית הקשה ביותר.
צ'רנוביל לא תהיה בטוחה למגורי אדם
לפחות עוד 20,000 שנים.
[מד קרינה מתקתק]
ובכל זאת, החי והצומח משגשג למרות הרדיואקטיביות.
למרות הצזיום-137 שדחוס בשרירים שלהם
והסטרונטיום-90 שחי בעצמותיהם.
מזכיר לי איך הטבע תמיד מוצא דרך
ואלו בני האדם שלא.
הכול אפשרי
כמו קיומן של חיות בר, באזור ההדרה.
המדענים שלנו אמרו שאזור ההדרה יישאר מת
אני רואה בדיוק את ההיפך.
[ציפורים מקרקרות] [מחיאות כפיים איטיות]
[אישה שרה שיר עם אוקראיני]
[קולות נוספים מצטרפים]
[שירה ממשיכה]
[שיר מסתיים] [רוח נושבת]
טבע, רק טבע.
דוגמא מושלמת לכך שהטבע חזק יותר מהאנושות, כן.
דניס דלסטרק הוא בוגר משפטים ועיתונאות.
יוצר סרטים דוקומנטריים, עטור פרסים.
יצר סרט, "הנשק של החלל".
על האיום הגרעיני המקיף עוטף ביותר ממובן אחד.
כמובן שאנחנו מודאגים
מהסביבה הקרובה שלנו, שזה מה שאנחנו רואים סביבנו.
אבל אני חושב שאנשים צריכים לכלול את החלל
במודעות הסביבתית שלהם.
כי כולנו מוקפים בחלל
והחלל החיצון הוא לא כל כך רחוק, זה רק 100 ק"מ מעל ראשינו.
והרבה מתרחש שם בחלל, עד כמה שאנחנו יודעים.
לווינים, טכנולוגיה ומרחב המשתמש, זה כבר מלא בפסולת חלל.
ולפי נאס"א, בעוד 50 שנים, אם נמשיך ככה
זה הולך להיות עמוס בפסולת.
אז אנחנו ממש חייבים להתחיל לשלב את החלל במודעות שלנו.
שכבת האוזון, שם בשחקים
היא שם כדי להגן עלינו מקרני השמש הקטלניות.
ואנחנו גורמים לבעיות שם.
ובכן, אני חושב שבנקודה מסוימת
כולנו מודאגים מהעתיד, כי
ככל שאתה מודע, אתה רואה
אנחנו בסכנה, בנינו מספיק
משאבים ונשק, להרוס את עצמנו בעצם.
יש עכשיו 9,000 כלי נשק גרעיניים המגבירים את הסיכון לשיגור מקרי של טיל.
זה אומר שאפשר לשגר אותם תוך דקות ספורות.
פרופסור וויליאם ואן דה ריט היה יושב הראש
של קרן השימור חוצת הגבולות.
מתמחה בשימור, תכנון שימוש בקרקע כמו גם בפיתוח המודיעין הכללי.
העולם הוא פחות או יותר בן ארבע וחצי מיליארד שנה.
והעור הקטן, החי שלנו הוא רק בן כמה אלפי שנים, אולי 50,000.
מה שעשינו בתקופה הזו שאנחנו נמצאים בכדור הארץ.
זה די טראומטי.
כי ההשפעה שלנו היא בעצם על החלק החי של מערכות אקולוגיות.
ובמשך 50 השנים האחרונות, ההשפעה שלנו, היתה הרבה יותר גדולה.
ממה שהיתה בעבר. אז אני חושב שזה די טראומטי.
[מוסיקה מפחידה]
אנחנו במאין קנה מידה דמוי וירוס.
משפיעים בדרמטיות על שארית חיינו בכדור הארץ.
[גלים מתנפצים]
הפנסיונר, ד"ר הני סמית' למד בתחום המדע
באוניברסיטה של פרטוריה.
התמחה בפיזיקה והיה מעורב במחקר פורץ דרך.
שלקח אותו ברחבי העולם כולו.
דלק המאובנים שאנחנו משתמשים בו
אלפי שנים של אנרגיה שנלכדה מתחת לאדמה.
אבל אנחנו מנצלים את זה רק עכשיו ושמים את כל הפחמן הדו-חמצני הזה באטמוספירה.
זה באמת הדבר הנוראי ביותר.
כל הזיהום שעולה לשחקים
כל זיהום הנפט של בארות שמן בוערות.
רק הולך ומחמיר.
והרוחות המערביות בצפון חצי כדור הארץ, לוקחים אותו מסביב לעולם.
גבוה לשחקים.
ובסופו של דבר, זה יחסום
את האור והקרינה מהשמש, מה שיגרום לעידן הקרח.
[רוח שורקת]
אנשיו של אקון, עוקבים אחרי המוחות שלנו, התודעה שלנו.
והם יודעים מה אנחנו חושבים ומה אנחנו עושים.
ואנחנו גזע מאוד ברברי.
הוא לא חושב רק על בני האנוש,
הוא חושב על כל החי והצומח.
כל העצים היפים, בעלי החיים
הכול.
[מוסיקה מפחידה]
[קריאת ציפור]
[מים גועשים] [קריאת שחפים]
הם אנשים שבונים, הם מטפלים בדברים.
הם לא אוהבים לראות מוות והרס, הם לא רגילים לזה.
זה מעניין שהיא גם חווה את זה אקולוגית.
את הדרך להתנהל בחברה יותר מתקדמת.
אקון, בכוכב שלו.
וזה הוביל אותה להפיץ גם חוכמה אקולוגית
טכנולוגית כאן.
יש להם דרך חיים ומחשבה ותזונה.
ובכן, הדיאטה שלהם מורכבת מפירות וירקות.
והמזון הזה גדל בנוזל.
גידול מדעי.
וכשאתה הולך לקטוף פרי או סלט
זה פשוט מחדש את עצמו מייד.
אז אין אובדן, אין למה לדאוג.
זו דרך מדהימה של
לקבל את כל החלבונים והויטמינים.
במקום לצרוך חלבונים באופן לא ישיר, דרך
הרג וצריכת בעלי חיים אוכלי עשב.
הם מקבלים ממקור ראשון צמחי שהם מגדלים.
אנחנו בבעיה.
ובכן, לא קראתי הרבה עליה
אז אני חושב שלפגוש אנשים אחרים במקומות שונים ביקום, נשמע קצת
כמו שטיפת מוח, בעיניי.
אבל המסר שאנחנו גורמים להרס עצמי הוא חד משמעית, נכון.
מי מקשיב למסרים? אף אחד.
הם לא מקשיבים
בפרלמנטים כשהם משקרים.
הם לא מקשיבים שם במשרדים הגדולים שלהם, בכל מקרה.
זה כל מה שהם מכירים.
לנהוג במהירות במכוניות,
בעוד העולם גוסס.
הם התקדמו במחקר הרפואי שלהם.
הם היו מסוגלים להתגבר על תהליך הזיקנה.
והם לא עוברים דרך החוויה המזעזעת הזו
שכל כך הרבה אנשים צריכים להתמודד איתה בגיל הזיקנה.
ולמעשה,
אין צורך במוות.
הם לא מתים, הם חיים חיי נצח.
פירוסקה קלמנטס היא אשת סודה הקרובה ביותר של אליזבת.
שותפתה למסע ומאמינה אולטמטיבית.
פטירתה של אליזבת, הותירה חלל בלתי ניתן למילוי.
כמה פעמים היא אמרה "קשה למצוא כוכבי לכת טובים"
אז ברור
אולי אקון לא כל כך נלהב לחבק את האנושות.
אבל היא לא הסתירה מידע שיעזור להם
להפוך את העולם לטוב יותר, אפשרי יותר לחיות בו.
שאנחנו נאהב יותר, נהיה יותר סלחניים יותר רוחניים כמו שהם.
והוא בוודאות היה מגיש לנו את העזרה הזו.
ואם נסכים להתנהגות הזו, הוא אפילו יפתח לנו את הדלת לביתו.
והוא אומר את זה בספרה של אליזבת.
אז הוא לא מתעב את העזרה לאנושות, הוא מתעב את מה שאנחנו עושים.
אקון נתן לה טבעת
כהבטחה לאהבתו, והיא היתה שלו, הטבעת. וככזו, אליזבת הוקירה אותה.
אז אתה יכול לדמיין איך הרגשתי כשהיא אמרה שהיא משאירה לי אותה.
זה היה כבוד שלא יכולתי ממש להבין בזמנו.
וגם עכשיו, כשאני מסתכלת עליה, אני לא מאמינה שהיא עליי.
אקון העניק לי את הטבעת הזו. הקריסטל שבה
עוזרת לתקשורת שלנו אפילו כשאנחנו רחוקים שנות אור.
וקריסטל היא קשה יותר מיהלום.
אודרי היא ביתה של פירוסקה שירשה את הטבעת.
כשאמי נפטרה, קיבלתי את הפסל ואת הטבעת.
ואיכשהו אני תמיד מרגישה שיש לי קשר עם אמי ועם אליזבת.
דברי חסידיה הרבים של אליזבת
הם שאבני החן שלה והסלעים, נותחו
ושתכולתם אינם מהכוכב הזה.
אפילו לא מעט.
אנשים שואלים את השאלה
"בבקשה, אם אנחנו יכולים להציע לך כסף כדי לקחת את הטבעת
כדי להביא אותה לגיאולוג, לחקור אותה".
האם אהיה פתוחה לזה?
תשובתי לשאלה היא "לא".
אמי ביקשה ממני שאשמור על הטבעת בטוחה.
כשהיא כבר לא תהיה כאן וזה מה שאני עושה.
לדייוויד יש עוד כמה עניינים
סביב נושא המפגשים מהסוג השלישי.
שמעתי שחלק מהאנשים אומרים
שאני בוגד באמא שלי.
כשאני מדבר על הספקות שלי.
אבל עבורי אין דרך אחרת. כנות ויושרה הם מעל לכל.
זו הסיבה לכך שאני משמיע את הספקות שלי.
אין לכך כל קשר לבגידה. זה רק כי אני חייב להיות נאמן לאמת שלי.
אז אני חייב לומר זאת כי זה הדבר הישר לעשות.
כך שאנשים אחרים יכולים להחליט בעצמם.
עשיתי את ההחלטות שלי, יש לי ספקות.
ואז אקון אמר
"עכשיו נקח אותה לספינת האם".
והוא הסביר שספינת האם היא עצומה
כמו כוכב מיניאטורי.
וגם...
זוהי ספינה עתיקה.
הוא אמר, "אנחנו לא ניכנס לספינת האם".
אנחנו פשוט נצטרף באמצעות מגנטיות
לדלת ולתוך ספינת האם.
ואז דלת ספינת החלל נפתחה
ופשוט פסענו לתוך ספינת האם.
וכמובן, ספינת האם מאוד יפה מבנים.
יוצאת מן הכלל.
והחדר העצום הראשון שראיתי
היו בו צמחים ופרחים ועצים גדלים בתוכו.
ובמקום שיהיו בו שטיחים או משהו כזה
היה שם את הדבר היפה ביותר
דשא כחול, מכסה את כל הרצפה, כזה ארוך
והיה לזה ניחוח מרהיב.
והיה אפילו נחל ומפל.
הייתי בת 50 כשילדתי וזו היתה לידה טבעית.
בסטנדרטים של כדור הארת, לא הייתי אישה צעירה
אבל באמת הייתי בשיאי.
אקון השתתף בלידת בנו
פשוט בעזרת הידיים המרפאות שלו.
ועיסה אותי.
והוא הניח אותי על דרגש יפייפה שהיה מכוסה במשי בצבע ורוד ואדום.
והקרירות הנהדרת והרכות של המשי
הייתי עירומה למדי, באופן טבעי.
ואז נולד הילד היפה הזה, הוא באמת היה ילד זהוב.
הוא מעולם לא בכה, הוא רק לקח נשימה עמוקה.
לוקח את אוויר החמצן הנהדר לריאות שלו.
וזה היה כל מה שהוא הצטרך.
אם היא ילדה בחלל החיצון, איך היא הרגישה כלפי זה?
אני נוטה לחשוב שזה נורא עבורה, לא לראות אותו.
[ציוץ ציפורים]
אם יש לה ילד בכוכב אחר
והיא ראתה אותו רק לזמן כל כך קצר, כפי שתיארה בסיפרה.
היא מספרת שהיה לה קשר טלפתי איתו.
ושזה הספיק לה, לפחות זה מה שהיא כותבת בספר.
אבל אני מאוד מתקשה להאמין לזה בגלל מי שהיא היתה.
היא בטח נאבקה בפרידה מהילד שלה
במשך חודשים ושנים, לא לראות אותו לעולם.
עבורי, זו בעיה.
אני מתקשה לקבל את זה מהיכרותי איתה.
יש מיליוני שנים לפנינו, בכל מיני אופנים
וזה, אפילו העובדה שהם טבעיים
אנשים יפים.
החיים בהרמוניה מוחלטת עם כל הטבע.
אז כל דרך החיים שלהם, האהבה הרבייה
הכול טבעי בצורה מושלמת.
ספרים, טיול בין כוכבים, תינוקות חייזריים, לכאורה וכביכול.
הספר השלישי שאליזבת לא זכתה לסיים.
עוסק בטכנולוגיה הממשית במטון
וכיצד ניתן לשלב את זה בכדור הארץ.
מאז מצאנו את כתב היד הלא גמור
ככל שהדברים הולכים, בכותרת המתאימה. קובץ הכבידה
יש לנו את הזכות לארח הערב
את מחברת הספר "מעבר למחסום האור". אליזבת קלארר
גברת קלארר, האם ביקורך הנוכחי בנאטאל
משמעו שאת מטיילת לדרקנסברג כדי להיפגש עם אקון שוב?
כן, בוודאי.
האם הוא ייקח אותך אולי לביתו?
או שזה יהיה רק ביקור בדרקנסברג?
רק ביקור כיוון שיש לי עוד ספר לסיים.
יש לי הרבה עבודה לסיים. אני חייבת לסיים את הספר החדש בהנחייתו.
הספר הזה, "קובץ המשיכה"
במה הוא עוסק?
אנחנו מדברים על "קובץ הכבידה", סיפרה השני של אליזבת קלארר.
שהיא המשיכה וניסתה לרשום את מה שלמדה.
מהחיים ביקום, המדע העומד בסיס היקום.
אבל היא לא היתה המדענית הכי טובה והכשרה מדעית.
אז היא עשתה את המיטב עם המידע שקיבלה, לכתוב
והמידע שכתבה, חשוב לנו.
לקרוא בין השורות.
ולא להיתקע על מילים או מונחים בודדים.
משהו גדול יותר קורה והיא ליקטה את זה
והיא ניסתה ללכד אותו בסיפרה השני, "קובץ הכבידה"
אין חשיפה מדעית עמוקה.
הוא לקח אותי מחוץ לחללית
והוא חגר חגורת כבידה מסביב למותניו.
הפעיל אותה
וכמובן, זה הגדיר שדה נגד הכבידה סביבו.
כך שהוא לא יצטרך לדרוך על האדמה.
הוא פשוט נשא אותי והפליג מעל הפיסגה.
אחד מהממצאים המעניינים
של הקשר בין אליזבת לאקון
היה ההסבר שלו על מערכת החשמל בחללית שלו.
אליזבת חשפה פרטים אלו בסיפרה "מעבר למחסום האור".
הוא יכול להיעלם מייד.
פשוט על ידי העצמת השדה הדיפרנציאלי סביב הספינה שלו.
כי הספינה שלו מונעת על ידי אור בתדרים שונים.
שהם אלקטרומגנטיות, חשמל, כבידה.
אנחנו מכנים את זה "אלקטרו-גרביטיקה" או מערכת הנעה.
וזה, לאחר מכן, הוביל אותה לדיונים ארוכים מאוד.
עם הרוסים, הגרמנים וממשלי החלל בארצות הברית.
שהיו מופתעים מהידע הקרוב שלה על מערכת ההנעה של החללית.
בכנס הבינלאומי של העב"מים בוויסבדן, בשנת 1975.
ההרצאה שלה על סודות האור
זכתה למחיאות כפיים סוערות על ידי מדענים מ-22 מדינות.
אני משוכנע שסיפרה הראשון
הביקור של אקון באלפא סנטאורי, אני משוכנע שזוהי אמת.
ושזה שינה את חייה לנצח. והיא ניסתה אז ללמוד יותר
ניסתה להבין יותר על מה קורה ביקום.
מבלי להיות פיזיקאית מובילה, היא לא הצליחה להבין נכון.
אז, אני לא אשתמש בזה נגדה.
הספק השני הגדול שיש לי, הופיע לא מזמן.
בערך לפני חמש או שש שנים, כשמצאתי את כתב היד הראשון שלה.
הוא נכתב או הושלם בשנת 1958.
וזה היה ממש גילוי עבורי לראות את ההבדלים
בין כתב היד הראשון שלה, לשני.
השני, עליו מתבסס סיפרה "מעבר למחסום האור".
אז, כתב היד הראשון שלה, פקח את עיניי.
כי זה שונה בכל כך הרבה תחומים.
יש נושא כללי לדברים, הם עדיין שם, מעין סיפור כולל.
אבל יש לזה כותרת אחרת.
זה נקרא "האוטוביוגרפיה של ונוסיאן"
התפאורה לא היתה במטון, זה היה בונוס.
בכל פרק היתה קדמה לפי התנ"ך.
כתב היד השני היה כשהכל יצא החוצה.
בראשון אין אזכור לילד, בשני יש.
גברת ג'יני פטרסון היא לא רק תולעת ספרים
אלא חוקרת מבוקשת ובעלת חנות ספרי קווארה.
שם מוכרים ספרים נדירים לאספנים, באיכות גבוהה.
וספקים מוסמכים להערכות שווי של פריטים נדירים.
וכמובן, נושאים חשובים.
אליזבת קלארר הואשמה בגניבת דעה.
על ידי מספר אנשים בתחום.
ויצאתי לנסות למצוא תוצאות.
אני לא אקדמית, אני לא מדענית, אני רוצה לדעת איך דברים עובדים.
אז לפני 50 שנה או יותר כשהיא חוותה את זה, אנחנו צחקנו על זה.
ועכשיו אני חושבת, "חכו רגע..."
אז אני קוראת הסיפור הזה ומגלה עוד ועוד היבטים שלו.
עקף אותי כל השנים.
זה הספר
שהיו בו הרבה דגשים וכתב יד של אליזבת.
עבורי זה היה רק סימון אזורים
שעניינו אותה עבור הספר שלה.
לא הצלחתי למצוא את המילים המדוייקות או מחרוזת של מילים
או פיסקאות בסיפרה "מעבר למחסום האור".
זה רק הדגשת מילים מדעיות שנמצאות בשימוש, בכל מקום.
אז אם אנשים הולכים להאשים אותה בגניבת דעה
אז הם צריכים להאשים את כל מי שכתב ספרים בתחום הזה.
[מוסיקה מפחידה]
[צלילים מפחידים]
[מוסיקה ממשיכה]
פול הוא סופר ומבצע פורה.
הוא היה חבר בתיאטרון החלל
להקת תיאטרון לא גזענית, ביחד איתי בשנות ה-70.
עשורים רבים לאחר מכן, הוא עסוק בלכתוב עוד מחזה
העוסק באליזבת קלארר שלנו, הנקרא "הסוד של רוזטה"
התחלתי לקרוא את "מעבר למחסום האור"
וגם לקרוא עליה.
ואני לא יכול לתאר את מספר הפעמים שצעקתי בהתפעלות בחדרי הקטן.
כזה, "מ... מ... מה?"
טייסת, ציירת, מנגנת בפסנתר, רוכבת על סוסים
"אשת רנסנס" היא מילה קטנה מידי עבורה.
אנשים מבינים מה היתה האישה הזו אז בשנות ה-50?
זה כמעט בלתי ניתן להאמין אבל היא עשתה את הדברים הללו.
ואני חושב שזה מה שגרם לי להמשיך.
כי היה לי מה שאני מכנה "הפגישה שלי ל-35 שנים עם קלארר"
אז דרך מה אתה מקבל את המסרים שלך?
כי אתה יודע, דברים עדינים לא מקבלים מסרים.
הדברים שמעבירים מסרים הם רעש וצעקות.
"תקשיבו לסיפור שלי!"
זה כמו מירוץ עכברים, זה כזה "וואההה".
לא השקט אבל השקט הוא תמיד מה שעובד.
אם אתה יכול למצוא דרך לחיות חיים של שקט
תוכל למצוא תשובה לכל דבר.
אנשים שואלים "מאיפה מגיעים הסיפורים שלך?"
"מאיפה מגיעות ההצגות שלך?" כולם מגיעים מהחיים בשקט
כמו השקט, זה כמו להתחבר לזה.
וקלארר התחברה לשקט.
ובשקט הזה, הגיע אקון.
אנשים אולי לא יאמינו לסיפור של קלארר.
אבל אני חושב שמה שהיא עשתה זה לשקר לגבי האמת שלה.
היא רצתה שהסיפור שלה יגיע להרבה מאד אנשים.
והדרך היחידה שיכלה לעשות זאת, היה לשקר.
לגבי האמת.
[מוסיקה מפחידה]
[צלילים מפחידים]
זוהי אכן אוטופיה, זה באמת קיים.
אני חושב שניתן לומר
שכל מספרי הסיפורים הטובים הם חכמים.
אנשים בעלי דימיון, משכילים, בעלי יכולת.
כולל אליזבת קלארר אבל כולל גם שרלטנים אחרים.
אני יכול לחשוב על כמה, במובן הדתי.
במובן הפולחני.
יאמר לזכותה, היא לא ניסתה להתחיל שום סוג של פולחן.
היא לא ניסתה להמיר אנשים.
היא רק ניסתה להפוך את העולם למקום טוב יותר.
אני יכול לתת לה קרדיט על זה, זה נובל. כן.
והיא עשתה את זה בזמן, שנשים
לא היו כל כך חופשיות לעשות מה שהן רוצות, כמו היום.
אז כן, אני מוריד בפניה את הכובע על זה. אבל היא עדיין מספרת סיפורים.
[צלילים מפחידים]
[צלילים מסתיימים בפתאומיות]
אם מסתכלים על השורה התחתונה
שמגיע אחרי כל הויכוחים.
אלה שמאמינים ואלה שאינם מאמינים.
אליזבת עדיין עמדה שם כקול מבריק
של אומץ ושכנוע נשי.
שהיתה מסוגלת לקיים ויכוח בעל משמעות גדולה.
אני אומר מה שאמרתי קודם, שהוא
שומר עליון של חלק זה
בחלל.
וזהו תפקידו להגן על כולנו.
מכוחות ההרס וכוחות השליליות.
אני אומר שמדאם קלארר צריכה להעביר את המסר הזה
למאהב שלה, אקון, במהירות האפשרית.
המשימה שאני צריכה למלא היא לכתוב ולהרצות.
ולספר לאנשים על כל זה.
שאנחנו לא צורות החיים היחידות, בכוכב הלכת, ביקום.
שישנם עוד אלפי כוכבי לכת עם חיים אנושיים.
אנחנו לא מיוחדים.
זו אמת נהדרת.
ואני כאן כדי לחשוף את האמת.
[צלילים מפחידים]
הגירסא המקורית של הספר בעל הכריכה הקשה
של "מעבר למחסום האור" פורסם לראשונה ב-1979.
כללו מספר פסקאות שהוסרה בעדינות
ללא ידיעת הקוראים של גירסת הכריכה הרכה
שפורסמה בשנת 2008 ואילך.
[מוסיקה ממשיכה]
עמוד 105 ואילך
העותק הקשיח, 1979.
"המוני אנשים שחורים עצומים רוחשים על פני כדור הארץ
הגיעו כעת למחזור באבולוציה.
שבו הם זועקים לשלטון עצמי ולשליטה.
שבו חוק הכוח הנכון, עדיין מנצח.
הגזעים האלו ימשיכו להתרבות ולהתנחל
בדרך הטבעית, ויראלית וחזקה
דחיקת גזעים אחרים עד גבולות מולדתם.
דרכי חיים כל כך שונות.
של הגיינה ומעל הכל, של חשיבה בין תרבויות שונות על פני כדור הארץ.
לא ניתן לערבב בשל הזה של האבולוציה, ללא ניוון מוסרי ושפיכות דמים.
גם לא דגי הים,
ולא חיות הארץ, מתערבבות ומזדווגות עם מינים שונים.
אבל המין האנושי של כדור הארץ, מתערבב ונואף עם כל סוגי המין האנושי.
ובכך מניח את היסודות של ניוון מתקדם.
בכל המין האנושי על פני כדור הארץ,
יותר ויותר גזעים מתקדמים, נספגים בנחל המשותף".
[שואף עמוק, נאנח]
אני אומר, "תודה לאל שאני קורא את זה כשאני בן 79
יש לי קצת ניסיון לגבי משמעות החיים.
כבר רצתי מסביב לבלוק כמה פעמים,
אבל זה היה, אם הייתי צעיר יותר, הספר הקשה ביותר לקריאה.
חלק מהדברים המוצדקים בספר, גורמים לדמי לרתוח.
ומחזיר את השנאה שלי, בעוצמה רבה, לבעלי העליונות הלבנים.
והשנאה הבלתי נתפסת שלהם לבני אדם אחרים.
היא מהדהדת את השיחות בסלון,
שזה הדבר המסוכן ביותר כשאתה מנסה למצוא
וליצור חברה שלווה.
אפילו אנחנו כאנשים שחורים
אנחנו אומרים דברים בפני ילדינו, על אנשים לבנים.
אנחנו צריכים להיזהר מאוד.
כי הילדים לומדים על ידי חיקוי וחזרה.
כשהתחלתי את המסע עם הספר הזה, חשבתי
הנה עוד משוגעת מדורבן...
מספרת סיפורים על החלל וכל החייזרים והקשר על עולמות אחרים.
[מוסיקה דרמטית]
כשידעתי שיש לה קשר עם אחד מהם
אחד מהמוערכים ביותר, כהן אפריקאי גדול.
שהיה האפוטרופוס של השפה שלנו, של התרבות שלנו.
של דת ומיתולוגיה אפריקאית, קרדו מוטווה
הייתי מוכרח לקחת הפסקה קטנה ולומר,
למה שקרדו מוטווה יאמין לה?
אז הייתי צריך לתת לזה קצת, להינות מהספק.
תן לי להסתכל לתוך זה.
תן לי לגלות מה חיבר את שני האנשים האלו.
[מוסיקה ממשיכה]
הדברים שהיא דיברה לגביהם כשהיתה במטון.
מה שהיא שמעה לגבי מה שיקרה אם נתעלם מכדור הארץ
אם נתעלל בכדור הארץ.
אם נמשיך לא להבין שינויי אקלים, התחממות גלובלית
כלומר, אנחנו כאפריקאים, אנחנו מאמינים שיש לנו אבות.
יש לנו... [מדבר isiXhosa]
שהוא היוצר שאחראי על כל הטבע
כולל האבק והנמלים.
ויש לנו את אבותינו
המתווכים את חיינו ואת מערכות היחסים שלנו עם אלוהים, קמטה.
שנותן לנו ברכות גדולות.
אבל אני לא יכול לראות אותם, לעולם לא אדע היכן הם נמצאים.
לקרוא את הספר הזה, זה גורם לי לחשוב
"אולי הם לא רחוקים ממטון".
"אולי הם קרובים לשם"
אבל מה שמעציב אותי לפעמים
שאני מרגיש שמה שאליזבת קלארר מייצגת בפיסקה הזו
של העותק הקשיח שפורסם ב1979
לגבי מה שהיא חשבה עליי כאדם שחור.
היא לא לבד ואני מפחד שזה עדיין קיים.
אנחנו צריכים למצוא שמאחדת.
אנחנו צריכים למצוא שפה שמקדמת פיוס.
אנחנו צריכים למצוא אנגלית חדשה המדברת על לכידות חברתית.
המדברת על סלחנות.
[אורות פלאש מקליקים]
האם אני נעלב ממה שהיא אומרת? בוודאי שכן.
האם אני שונא אותה על כך? אין לי מקום בלב שלי לשנאה.
יש לי כל כך הרבה דברים לעשות.
[צלילים מפחידים]
כמזכיר הכללי של מדינות ארצות הברית,
ארגון של 147 מדינות חבר
המייצגים כמעט את כל כדור הארץ.
אני שולח איחולים בשם אנשי הכוכב שלנו,
אנחנו יוצאים ממערכת השמש שלנו.
אנחנו יודעים היטב שהכוכב שלנו וכל תושביו
הם רק חלק קטן מהיקם העצום המקיף אותנו.
וזה עם ענווה ותקווה שנעשה את הצעד הזה.
[מתנגנים צלילים מתוך "תקליט הזהב של וויאג'ר".]