Kom med den gode øl
For vores velsignede dames skyld
Kom med den gode øl
Nu er du ikke så smart, hvad?
Rugen skulle hilse. Jeg tager gerne den spedalske konges guld.
Men jeg havde gjort det gratis.
Det her er for far.
De fleste fisk vil bare spise.
Til gedder dypper jeg en hveps i blod, og så spiser de den.
Men de kloge...
...skal gøres nysgerrige.
Jeg valgte duen til dig.
Fordi du synes, du er så storslået.
Jeg dyppede pilen i gift for at presse åndedrættet.
Så hvert åndedrag er den smerte, du fortjener.
Tænk på far,
mens du drukner, troldmand.
Kan du huske far?
Kan du huske, hvad du gjorde?
Du gjorde ham til et uhyre.
Og uhyrer skal spise.
EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
60 tønder øl, 45 tønder vin, 100 sække hvedemel.
Vi har saltet fiskene og kødet, og der er stadig fjerkræ i voldgraven.
- Men... - Hvor længe, før vi...
Sulter, milady?
Et par dage, højst. Vi har for mange munde at mætte.
En betinget overgivelse...
...er det mest fornuftige.
- Det er du god til. - Morgana.
Generer det dig? Du kunne aldrig stå op mod onkel.
Ikke på mine vegne.
Vi sulter før, hvis dine udyr plyndrer madkamrene.
- De stjæler og sviner... - De er ikke udyr.
Bliv ikke overrasket, når beboerne kræver Gramaire tilbage.
Så har du også krig indenfor murene.
Alle, der opmuntrer til oprør, vil bo i fangehullerne.
Vi har brug for vagter ved madforsyningen.
Deres hjælp vil være værdsat.
Javel, milady.
Hvor slemt er det mellem feyfolket og byboerne?
Indtil nu kun et par slagsmål. Intet alvorligt.
Men når vi mangler mad, bliver jeg bekymret.
Jeg taler med Cora og de andre.
- Noget nyt om Egern? - Ikke endnu.
Pym og nogle fra faun-klanen leder.
Vi finder ham.
Jeg har fanget os her, ikke?
Undskyld.
Der var intet valg.
Uther.
Hvad laver du?
Vi har besluttet at lede belejringen mod Gramaire.
Laver du sjov?
For stramt i skulderen.
Hvad ved du om at lede en belejring?
Det er vel ikke så svært.
Vi kaster sten og skyder på dem, indtil de giver op.
Det er ikke en god ide.
Vi beder ikke om lov.
- Lad det være! - Tilgiv mig, Deres Majestæt.
Kirken mistede Gramaire.
Lad deres soldater dø i kampen.
Vi tror, folket vil se deres monark forsvare deres ære.
Og vinde den tilbage.
Det er for sent, Uther.
Fader Carden og sine røde paladiner leder belejringen.
Vi sagde, lad den være!
Fader Carden.
Den store mand.
Deres Nåde.
Lad være.
Abbed Wicklow rækker.
Der skulle være kommet et brev.
Nej.
Men De må være tørstig. Kom indenfor.
Kun vand til mig.
Hans Hellighed har sendt mig for at opleve livet i felten.
Mange tak.
Jeg vil sikkert irritere dig med min uvidenhed om militære anliggender.
- Har De holdt et sværd? - Det er ikke mit gebet, desværre.
Mine interesser kredser om strategi.
Men der er begrænset, hvad man kan lære om krig fra bøger.
Dette...
...er det sande korstog.
Ikke Jerusalem.
Lige her.
Feyfolket er Guds sande fjender.
Det er vi enige om.
Jeg må også tilstå, at jeg er meget interesseret i at møde den grædende munk.
Jeg hører, han kan opspore fey.
Han er vores stærkeste våben.
Jeg hører, han fandt deres lejr i Minotaur, men de smuttede fra ham.
Det har Rom ikke hørt om.
Hvordan er det kommet jer for øre?
Brødrene sladrer.
Jeg hørte det sikkert på vejen.
Hans Hellighed vil give Dem al nødvendig støtte.
- Efter tilbageslaget i Gramaire... - Der var intet tilbageslag.
Vi besatte ikke Gramaire.
Det var en forsyningspost for mænd, der var trætte fra måneder i felten.
De lastede forsyninger. Byen var forsvarsløs.
- Jeg har fornærmet Dem. - Nej.
Nej, slet ikke.
Men fakta betyder noget.
Der var intet tilbageslag.
Tværtimod.
Vi har lokket heksen i en fælde, hun ikke kan undslippe.
Og æret være Gud for det.
Vi tager heksens sværd og brænder et bål for hende,
der kan ses helt til Rom.
Og vær sikker på, at Deres felttog er vores felttog.
De er nok enig i, at sejrene ikke er Deres eller mine, men Guds.
Lidt mere mine end Deres.
Det gælder også tilbageslagene.
Vi klargør Deres telt.
- Hvor længe bliver de? - Så længe Gud ønsker det.
- Et øjeblik, min dronning? - Kald mig ikke det.
- Du har fortjent det. - Har jeg?
- Jeg har måske dræbt os alle. - Det var rigtigt at tage Gramaire.
Du må fortsætte. Hawksbridge bør følge.
Hawksbridge?
Vi er omringet af to hære.
Din er stærkere. Du fører De Skjulte.
- Så enkelt er det ikke. - Jo.
Du frygter kraften i dig. Du flygter fra den.
Flygter fra den?
Du spiser rester fra De Skjultes bord i stedet for at tage for dig.
Skovene er fulde af paladiner, hvis du havde glemt det.
Og hvad skete der så?
Vi står bag murene for at sulte. Ligesom Moycraig.
Flugt er ikke en strategi. Vi må blive og kæmpe.
Jeg prøver at redde feyfolket.
- Hvad skulle jeg gøre? - Vær Ulveblodsheksen.
Og ødelæg dine fjender.
Befal De Skjulte ind i deres lejre, hjerter og sind. Ødelæg dem indefra.
Hvordan?
- Jeg styrer ikke... - Lad sværdet lede.
Det kender vejen.
Du vil gøre mig til et uhyre.
Vi kan ikke løbe fra vores natur.
Dumme.
Dumme. Dumme kujon.
Kujon!
Dræb hende, eller jeg brænder dig.
Jeg sværger, jeg brænder dig.
Dræb hende!
Det skal jeg nok.
Nimue.
Godt at se dig i sikkerhed.
Ikke takket være dig.
Arthur, Morgana, Pym, I skal møde troldmanden Merlin.
Min far.
Din far?
Jeg slugte lige en mandel.
Er det alvor?
Du har virkelig ingen skam, siden du kommer her.
Mine fjender sendte spioner efter sværdet.
Hvorfor skulle jeg gennemgå alt det hos Culzean?
- Dele mine minder om Lenore. - Så jeg stolede på dig.
Det giver ingen mening. Jeg ønsker stadig sværdet ødelagt.
Men I deler skæbne nu.
- Vi må sammen beskytte dig og feyfolket. - Har du nogensinde været feys ven?
I 700 år har jeg stået mellem mennesker og feyfolket
og kæmpet for at holde dem fra hinandens struber.
- Jeg har tabt meget. - Hvad vil du?
Jeg har tinget om dit liv hos Iskongen Cumber.
Det bad jeg ikke om.
Jeg gav ham en uvurderlig gave,
der svækker Uthers krav på tronen og styrker hans eget.
Til gengæld er du inviteret til hans hof som fange.
Og han forventer at få sværdet, men dit liv er reddet.
- Det er ikke en vens tilbud. - Det er en rivals!
Der er kun det derude. Fjender og rivaler.
Vi slås og viser, hvem der er retmæssig arving.
At kæmpe er at dø.
Hvad med feyfolket?
Hvis jeg siger ja, hvad sker der så med dem?
Rejs med mig til Beggar's Coast og gå i audiens hos Cumber.
Røverne er tættere på feyfolket end på kirken.
Vi kan tale deres sag og overbevise ham.
Du kender min holdning.
Arthur?
Hvis du giver Iskongen sværdet, bliver du hans bytteobjekt.
Han søger alliancer mod Uther Pendragon. Og du bliver hans betaling.
Mine rådgivere er enige. For en gangs skyld.
Vær sød at overveje det.
Beklager.
Vi har savnede venner. Vi må genoptage eftersøgningen.
Du ser træt ud.
Du kan overnatte...
...som vores gæst.
Søster.
- Hvor længe stod du der? - Hvad?
- Udspionerede du mig? - Er du gal?
Hvad vil du, Arthur?
Lad os tale sammen.
Vi er familie. Vi har ingen andre.
Så hvis du vil sige noget til mig, så sig det.
At se onkel…
...gør mig bitter.
Og du gik til ham. For at få hans velsignelse.
Efter alt det, han gjorde mod os.
- Du gav ham sværdet... - Sådan var det ikke.
- Der var en turnering. - Nå da.
Ja. Så jeg kunne blive til noget. Hvad som helst.
Du plager mig med, at han tog dig, og jeg ikke stoppede ham.
Hvem var jeg?
Jeg var 12 år gammel. Med gæld.
Gæld, der tynger mig ned selv i dag. Det er på grund af vores far.
Der rodede i mudderet efter sølvstykker.
Som en tigger.
Så hvis jeg slår en forkælet knægt af hesten
og får lidt ære af det, så gør jeg det.
Du er bedre end ham.
- Dette slot viser noget andet. - Vurderer du mennesker ud fra det?
- Fra slotte? - Ud fra land?
Titel?
- Det er den almindelige måde. - Du er ikke almindelig.
Noget nager dig.
Ja, vi er omringet af hære.
Ja. Men du har været på det seneste...
Er det klosterpigen?
- Jeg har det fint. - Kom nu. Jeg er her for dig.
Tak.
Jamen så...
Jeg lader hende ikke opgive sværdet.
Hun har vist ikke noget valg.
Der er altid et valg.
Vil du hellere se hende død?
Jeg vil hellere se hende dø med sværdet i hånden.
At stole på dem er døden.
Stoler du på nogen?
Din skæbne er meget større, end du tror.
Se, du følger den her, fordi du frygter din egen kraft.
Cailleach sagde, hvem der bliver Britannias største troldkvinde.
Og det er ikke Ulveblodsheksen.
Det er dig, Morgana.
Vi blev urolige, min søn.
Er det ham?
Er det den berømte grædende munk?
Hans Hellighed har sendt abbed Wicklow for at observere vores kamp mod feyfolket.
Hvad har du med til os?
Den grønne ridder.
Gud smiler til os i dag.
Ham her kan lide at gemme sig i træer og skyde mine mænd.
En af dem døde i mine arme på vej gennem Minotaur.
Hans navn var Peter, hvis jeg husker ret.
Fjorten år. Slagtersøn.
Fik en pil med modhager i halsen.
Han døde af at sluge sit eget blod.
Er du stolt af det, grønne ridder?
Nej?
Intet svar?
Det kan vi lide.
Vi har broder Salt og hans køkkener til de tavse.
Uhyggeligt.
Han ligner nærmest et menneske.
Det gør nogle af dem.
Det er sådan, de spreder sig.
Ved ild eller stål...
...vil I synge for os.
Du vil fortælle os alt, vi skal vide om din heks.
- Synes du, jeg skal tale, præst? - Ja, det gør jeg.
Er du sikker?
Jeg ved mange ting.
Mange hemmeligheder.
Før ham til broder Salt.
Hvad går det ud på?
Vi har lige haft en behagelig samtale med fader Carden.
Vi finder ham meget fornuftig.
Angående hvad?
Vi fortalte ham, at vi ville lede belejringen af Gramaire,
og han virkede meget lydhør.
De får selvfølgelig heksen, og vi får sværdet.
Men vi aftalte også en tilbagelevering af de fleste besatte territorier.
Så...
Skål.
- Du gik bag min ryg. - Vi troede, at du ville rose initiativet.
Du ved, at du er en forfærdelig forhandler.
- Har du fået det på skrift? - Vores skriver var til stede.
Du vil finde betingelserne ret favorable.
Hvem skal forhandle om de nye grænser? De har plyndret halvdelen af Aquitania.
Hvad sagde du?
Vinen gør mig dårlig.
Ja, grænserne.
Vi har måske misset nogle detaljer, men vi er sikre på, at du ordner det.
- Hent helbrederen. - Ja, mor?
- Hent den... - Hvem?
Vi glemte at nævne, at vi fik Borley til at undersøge,
ganske diskret,
om forholdene omkring vores fødsel.
Det var ikke nemt.
Du gjorde meget for at skjule dine spor.
Men ved hjælp af kronens ressourcer fandt vi en enkelt optegnelse
om en bondepige ved navn Sylvia.
Hun arbejdede på en gård ret tæt på slottet,
og hun døde, på mystisk vis,
efter at have drukket en kop krydret vin.
Hun var kun 19 år gammel.
Var det hende?
Var det vores mor, du fik dræbt?
De sidste par dage
har vi tænkt meget på denne Sylvia.
Om den mor, hun kunne have været for os.
Og lad os være ærlige. Det er ikke sært, at du fik en dødfødt.
Vi forestiller os, at det ville være svært for et barn at leve inde i dig.
Med alt det kolde blod.
Så uanset hvilke fantasier vi har haft de sidste par dage
om et liv, vi aldrig fik,
om en omsorg, vi aldrig vil mærke,
så lad den sidste skål mellem os
slette al tvivl.
Jeg er nu og for evigt…
...din søn.
Borley!
Borley, skynd dig ind!
- Jeg henter helbrederen. - Hun er gået bort.
- Hun kan måske... - Hun er...
...gået bort.
Gør din hest klar.
Du skal aflevere en besked.
Javel.
Deres Majestæt.
Hans Majestæt Uther Pendragon lykønsker feydronningen med hendes sejr,
men har sendt betingelserne for Deres overgivelse.
- Der bliver ingen overgivelse. - Sig frem.
Feyhæren må nedlægge våbnene og forlade Gramaire inden for et døgn,
hvorefter De overgiver Dem og bliver dømt for Deres forbrydelser.
Hvilke forbrydelser?
De har besat hans by.
- Jeg befriede byen. - Han vil have den tilbage.
Vi er her kun, fordi kongen nægtede at beskytte mit folk.
Må jeg tale ud?
Skulle feydronningen overgive sig fredeligt, vil kong Uther vise mildhed
ved at lade dig leve videre i hans fangehul,
forudsat at du overdrager Magtens Sværd.
Og hvad med feyfolket?
Hvad sker der med dem?
Hvis de forlader byen og deres våben, kan de vende hjem.
Hvilket hjem? Fader Carden brændte dem alle.
Så kan de tage andetsteds hen.
Ud på vejene? Og blive slagtet af paladinerne?
- De er ikke i stand til... - Jo, det er jeg.
En vikingekonge tilbød at erhverve mit sværd til gengæld for beskyttelse.
Jeg kan ikke tilbyde mere.
Dette er De Første Kongers Sværd.
Hvis Uther Pendragon mener sig værdig til det, må han ham bevise det.
Vær konge for alle, mennesker og fey.
De kan gå.
Bare så vi ved det.
Skulle kong Uther garantere beskyttelse for jeres folk,
ville De så til gengæld overgive Dem selv og sværdet?
Svar ikke.
Det ville jeg.
Menneskeblod.
Jeg forstår ikke.
Jeg vil ikke gøre jer ondt.
Kender du mig, ven?
Har du hørt om broder Salt og sit køkken?
Lad mig præsentere dig for mine venner.
Guds fingre, kalder jeg dem.
De er hver især opkaldt efter en ærkeengel.
Det er Michael.
Når jeg lægger Michael i ilden, lyser han smukt og hvidt.
Selv jeg kan se det.
Sandhedens lys.
For Michael er sandhed.
Man kan kun tale sandt til Michael.
Men bare rolig.
Du vil møde dem alle.
- Hvornår skete det? - For få timer siden.
En møller blev dræbt på grund af et rødt kors på sin dør.
Alle har malet kors på deres døre.
Hvad hedder du?
Svar hende.
Bu'luf.
Du ved, at de røde paladiner tog byen først, ikke?
Og at ikke-kristne blev udpeget, hængt på pæle og brændt ihjel?
Derfor malede mange kors på deres døre for at beskytte deres familier.
De unge har krigsblod.
Efter kamp har de...
De...
Efter en kamp er blodet stadig varmt, og de ryger i slagsmål.
Så vend tilbage til grotterne, for I er dyr, der ikke hører til i civilisationen!
Slut!
Før ham frem.
Jeg gjorde det klart, da vi tog denne by, at ingen mennesker skulle skades.
Det var ikke et ønske, men en befaling fra din dronning.
Hvad har du på hænderne?
Menneskeblod.
Du trodsede mig.
Finder du det sjovt?
Trods mig igen, så ryger hovedet!
Bliv der.
Gå.
Hæng dem fra porten.
Hæng dem fra porten!
Ham her knækker langsomt.
Lidt suppe,
og så begynder vi igen.
Vær ikke bange, ash-mand.
Jeg bider ikke.
Det er øjnene.
Ashfolkets kendetegn.
Der har ikke været nogen her i århundreder.
Hvordan fandt du vej hertil?
- Er du kommet for at se mig dø? - Hvorfor sagde du det ikke?
Før kunne du have sagt det. Hvorfor gjorde du ikke det?
Fordi alle fey er brødre.
Selv de fortabte.
Denne lidelse vil rense dig.
Du gentager deres ord,
men du ved, det er løgne.
Jeg kan mærke det i dig, min bror.
Du er ikke min bror.
De har forvrænget dit sind,
så du ikke kender forskel på godhed...
...og had.
Hvem gjorde det?
Vi redder sjæle.
Din sjæl.
- Sig det til de børn, du brænder. - Jeg rører ikke børnene.
Du brænder deres hjem, du dræber deres mødre og fædre,
og du ser dine røde brødre pløje igennem dem på hesteryg.
Og du ser det hele gennem de grædende øjne.
Det gør dig skyldig.
Bror!
Du kan slås.
Jeg har aldrig set mage.
Du kunne være vores største kriger.
Dit folk har brug for dig.
I er ikke mit folk.
Så fortæl dem det.
Hvis du hører til her,
så fortæl dem, hvad du er.
Jeg vil bede for dig.
Og jeg for dig.
Øjeblik.
- Forstyrrer jeg? - Slet ikke.
Kom ind.
Hvad er der sket?
Var det sådan, det føltes?
Ja.
Kong Uther har sendt en budbringer.
Men jeg frygter at afstå det.
Naturligvis.
Hvis jeg gør det, vil lidelserne så stoppe?
- Vil det? - Gid jeg vidste det.
Hvad er meningen?
- Hvilken forskel gør det? - At dit liv bliver skånet.
Men mit folk vil dø.
Du kan ikke redde dem.
Menneskets æra er begyndt.
Først tog de floderne.
Så feyfolket gemte sig i skovene.
Da de søgte i træerne, gemte feyfolket sig i hulerne.
Så sumpene.
Nogle bosatte sig i klippebjergene.
Nogle i underjordiske tunneler.
Men så byggede menneskene deres miner og udvandt det jern, der var gemt der.
Sådan har det været i tusind år.
Du kan ikke ændre det.
- Så vil jeg dele deres skæbne. - Nej.
Hvorfor ikke?
Du kan ikke redde mig.
Hvorfor være martyr for din race, når ingen er i live til at tilbede dig?
Ethvert fjols kan dø. At leve kræver opfindsomhed.
Overvej Iskongens tilbud.
Jeg beder dig.
Milady?
Taler du til mig?
De bor på slottet, ikke?
- Ja, lige nu. - Må jeg gøre rent hos Dem?
Jeg arbejder hårdt for mad. Det vil ikke koste noget.
Jeg gør selv rent. Tak.
Jeg syer også.
Beklager.
Skoreparation?
Madlavning?
Min far er syg, og vi har brug for arbejde.
Jeg har ikke noget. Men jeg kan spørge.
Hvis De får mig ind, vil ingen på slottet bemærke det.
- Hvis jeg ikke er god nok, så smid mig ud. - Jeg leder ikke efter hjælp.
Så min far skal bare dø?
Hvad? Nej.
Du er en af dem, ikke?
Dem, der ligner mennesker.
Ligesom hende.
Skrid.
Det er du ikke.
Du er ikke et menneske.
Grønne ridder?
Egern? Nej.
Nej.
- Vi må få dig ud. - Nej, du skal forsvinde.
- Gå. - Jeg vil ikke efterlade dig her.
Percival!
Jeg kan ikke.
Mine ben fungerer ikke.
Jeg kan ikke løbe.
Lad mig være.
Det vil jeg ikke.
Nimue har brug for dig.
Percival.
Gid jeg havde en hær med dit mod.
Ned på knæ.
Hurtigt.
En feyridder...
...er et med landet,
varig som den store flod
og balanceret som Arawns bue.
Vi er født ved daggry.
Går bort i skumringen.
Vær modig.
Skynd dig. Før de kommer tilbage.
Den grønne ridder befaler det.
- Hvad har vi her? - Lad ham være! Han er bare en dreng!
Jeg river dine øjne ud!
For sent.
- Fader Carden. - Deres Majestæt.
Vi forstår, der har været kommunikeret med heksen.
Vi troede, at aftalen var,
at forhandlinger skulle koordineres af kirken.
Koordineres?
Ligesom I koordinerede jeres angreb på feylandsbyerne med os?
Med al respekt, så er udrensningen af feyfolket en godgørende handling.
En venskabelig handling. Missionsarbejde uden belønning.
Og I har stjålet vores jord, terroriseret vores folk,
vendt mange af dem mod kronen og ind i armene på en feybondepige.
Og så er De så fræk at kalde det en venskabelig handling?
Fader Carden er ikke politiker, Deres Majestæt.
Men Guds soldat.
Med al respekt.
Hans Majestæt ønsker selvfølgelig Magtens Sværd.
Kirken ønsker også sværdet.
Anskaffelsen af så vigtigt et fey-relikvie ville give dem et åndeligt dødsstød.
Men...
...som venner forstår vi Deres Majestæts behov,
især i disse usikre tider.
Derfor foreslår jeg en byttehandel.
Sværdet for heksen.
At brænde denne terrorist ville have den samme demoraliserende effekt.
Nej.
Nej?
Feypigen har vækket pøbelens vrede. Det ville bare gøre dem endnu mere vrede.
Vi beholder hende som vores trofæ, indtil vreden forsvinder.
Først da vil vi overveje, om vi vil overdrage hende til kirken eller ej.
Og feyfolkene i Gramaire?
De vil få skibe, så de kan rejse nordpå.
Lad dem bare forsvinde fra Jordens overflade.
Det vil blive set som en sejr for feyfolket over kirken.
Hvis kirken vil gøre indsigelse,
har vi samlet 5.000 soldater for at svare på jeres klage.
Det er en skændsel!
Vi må straks tage sagen op med Den Hellige Fader.
Hør nu, fader Carden, før De fører krig mod kongen af England...
En falsk konge. En ludersøn.
Og De, abbed Wicklow, er i min lejr.
Husk det.
Hvad er det?
Feyspejder.
Han ville befri den grønne ridder.
Hvor mange er med dig?
Hvor mange?
Nok til at dræbe dig, paladin-afskum.
Lad broder Salt gøre sit arbejde.
Bed ham om at begynde med den beskidte tunge.
Han er bare en dreng.
- Han er ingen trussel. - Dig.
Før ham væk.
Hvorfor gør du mig forlegen?
Hvorfor?
Ja?
Der var et brev.
Kong Uther tilbyder os skibe.
Hvis jeg overgiver mig.
- Nej. - Det er det rigtige.
- Vi finder en anden udvej. - Der er ikke andre.
Jeg har sendt mit svar.
Jeg svarede ja.
- Det kan du ikke. - Det er jeg nødt til.
- Jeg forlader dig ikke. - Det skal du.
Jeg stoler på dig. Og de har brug for dig.
- Jeg gør det ikke. - Du skal.
De kommer i sikkerhed.
Feyfolket lever.
Fader Carden.
Jeg er Eydis, Cumbers førstefødte datter.
Den eneste sande blodarving til huset Pendragon.
Du bad om hjælp til at dræbe Ulveblodsheksen.
Min far siger ja.
Tekster af: Jesper Samson