Ta med godt øl
For vår velsignede dames skyld
Ta med godt øl
Ikke så smart nå, er du vel?
Rugen hilser.
Jeg tar imot leprakongens gull,
men jeg hadde drept deg gratis.
Denne er for far.
Fisk vil bare spise.
For gjedde dypper jeg en veps i blod, og de fortærer den.
Men de smarte
må du gjøre nysgjerrige.
Til deg valgte jeg duen,
fordi tror du er så viktig.
Jeg dyppet pilen i gift, for å blokkere luftveiene.
Så hvert åndedrag er så smertefullt som fortjent.
Tenk på far mens du drukner, trollmann.
Husker du far?
Og hva du gjorde mot ham?
Du forvandlet ham til et monster!
Og monstre må spise.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Seksti tønner øl, 45 tønner vin, hundre sekker hvetemel.
Vi har saltet fisken og kjøttet, og det er fortsatt fugl igjen.
- Men… - Hvor lenge før vi…
Sulter?
Noen få dager. Vi har for mange munner å mette.
En betinget overgivelse er det mest fornuftige nå.
- Du er flink til det. - Morgana.
Er det ubehagelig for deg? Du har aldri likt å konfrontere onkel.
- I hvert fall ikke på mine vegne. - Vi sulter før
om vesenene fortsetter å rane matlagrene. De tar det de vil, de besudler…
De er ikke vesener.
Ikke bli overrasket når innbyggerne krever byen tilbake.
Da blir det krig på innsiden av muren også.
Alle som oppmuntrer til opprør vil sove i fangehullene.
Vi trenger vakter rundt matlageret.
Bidraget ditt vil bli verdsatt.
Ja, frue.
Hvor ille er det mellom feyfolk og innbyggerne?
Så langt, noen få slagsmål. Ikke noe alvorlig.
Men det vil bli verre når det blir mindre mat.
Jeg skal snakke med Cora og de andre.
- Noe nytt om Ekorn? - Ikke ennå.
Pym og noen fauner lette i morges.
Vi finner ham.
Jeg har fanget oss her.
Beklager.
Vi hadde ikke noe valg.
Uther.
Hva gjør du?
Vi har bestemt oss for å lede troppene mot Gramaire.
Tuller du?
Den er for trang.
- Hva vet du om sånt? - Det kan vel ikke være så komplisert.
Vi kaster steiner og skyter på dem til de gir opp.
Jeg tror ikke det er så lurt.
Vi ber ikke om tillatelse.
- Slutt! - Tilgi meg, Deres Majestet.
Kirken mistet Gramaire.
La soldatene deres dø når de tar den tilbake.
Vi tror folket vil se kongen forsvare æren deres,
og vinne den tilbake.
Det er allerede avgjort.
Pater Carden og hans røde paladiner vil lede beleiringen.
Slutt, sa vi!
Pater Carden.
En stor mann.
Deres Nåde.
Vær så snill.
Kall meg abbed Wicklow.
Har du mottatt ord om vår ankomst?
Nei.
Men du må være tørst. Kom inn.
Bare vann, takk.
Hans Hellighet sendte meg for å smake på livet i felten.
Tusen takk.
Jeg vil nok irritere deg med min uvitenhet om militære anliggender.
- Har du holdt et sverd før? - Ikke min sterkeste side.
Mitt interessefelt er strategi.
Men det er begrenset hva man kan lære om krig i bøkene.
Dette…
…er det ekte korstoget.
Ikke Jerusalem.
Her.
Feyfolket er Guds sanne fiender.
Våre syn sammenfaller.
Jeg må tilstå at jeg er svært ivrig etter å møte Den gråtende munken.
Hører han er umåtelig god til å finne feyfolk.
Han er vårt beste våpen.
Jeg hørte at han fant leiren i Minotauren, men de glapp mellom fingrene hans.
Det har ikke Roma blitt fortalt.
Hvor hørte du det?
Brødre snakker.
Jeg hørte det sikkert på veien.
Hans Hellighet ønsker å gi deg all støtten du trenger.
- Etter tilbakeslaget i Gramaire… - Det var ikke det.
Vi okkuperte ikke Gramaire.
Det var et forsyningsoppdrag for utslitte menn etter måneder i felten.
De lastet proviant. Byen var forsvarsløs.
- Jeg har fornærmet deg. - Nei.
Slettes ikke.
Men fakta er viktig.
Det var ikke et tilbakeslag. Tvert imot.
Vi har lokket heksen inn i en felle.
Ære være Gud for det.
Vi skal kreve heksens sverd og gi henne et likbål som kan ses helt til Roma.
Og vær trygg,
kampen din er kampen vår.
Jeg tror du er enig i at seire ikke er dine eller mine, men Guds.
Litt mer mine enn dine.
Det gjelder tilbakeslagene også.
Vi klargjør et telt til deg.
Hvor lenge blir du værende?
Så lenge det er Guds vilje.
- Et øyeblikk, min dronning? - Ikke kall meg det.
- Du har fortjent det. - Har jeg?
- Jeg har dømt oss til døden. - Det var riktig å ta Gramaire.
Du må ikke nøle. Hawksbridge bør være neste.
Hawksbridge?
Vi er omringet av to hærer.
Din er sterkere. Du befaler De skjulte.
- Det er ikke så enkelt. - Jo.
Du frykter kraften i deg. Du flykter fra den.
Flykter?
Du lever på restene til De skjulte, du burde ha et festmåltid.
Det ligger paladiner strødd i skogen, hvis du har glemt det.
Hva skjedde så?
Vi gjemte oss bak murene for å sulte. Som i Moycraig.
Å flykte er ikke en strategi. Vi må kjempe.
Jeg prøver å redde feyfolket.
- Hva skal jeg gjøre da? - Vær Ulveblodsheksen
og ødelegg fiendene dine.
Kommander De skjulte inn i leirene deres,
i hjertene og sinnene. Riv dem i stykker fra innsiden.
Hvordan? Jeg kontrollerer ikke…
La sverdet lede deg.
Det vet hvordan.
- Vil du at jeg skal være et monster? - Vi kan ikke flykte fra vår sanne natur.
Dumme...
Dumme feiging.
Din feiging!
Drep henne, ellers brenner jeg deg.
Jeg brenner deg. Drep henne!
Drep henne!
Jeg skal det.
Nimue.
Jeg er lettet over å se deg i live.
Ikke takket være deg.
Arthur, Morgana, Pym, dette er trollmannen Merlin.
Faren min.
Faren din?
Jeg fikk en mandel i nesen.
Mener du det?
Du eier ikke skam som kommer hit etter det du gjorde.
Fiender sendte spioner for å stjele sverdet.
Hvorfor skulle jeg dele alt på Culzean-slottet?
- Minner om Lenore… - For å få meg til å stole på deg.
Det gir ikke mening.
Jeg vil uansett at sverdet skal ødelegges.
Men deres skjebner er sammenflettet. Sammen må vi beskytte deg og feyfolket.
Og når var du en venn av feyfolket?
I 700 år har jeg stått mellom mennesker og feyfolk,
og kjempet med nebb og klør for at de ikke skal rive hverandre i filler.
- Som oftest med dårlig resultat. - Hva vil du?
Jeg sørget for din beskyttelse hos iskongen Cumber.
Jeg ba deg ikke om det.
Jeg ga ham en uvurderlig gave
som svekker Uthers krav på tronen og styrker hans.
Til gjengjeld blir du invitert til hoffet som fange.
Du må gi ham sverdet, men livet ditt blir spart.
- Ikke et vennlig tilbud. - Det er fra en rival!
Det er alt som omgir henne nå. Fiender og rivaler.
Da må vi kjempe for den rettmessige arvingen.
Å kjempe er å dø.
Hva med feyfolket?
Hvis jeg godtar tilbudet, hva skjer med dem?
Reis med meg til Tiggerkysten og få audiens hos Cumber.
Plyndrerne er nærmere feyfolk enn kirken.
Vi kan forsøke å få ham til å ombestemme seg.
Du vet hva jeg mener.
Arthur?
Hvis du gir iskongen sverdet, blir du hans forhandlingskort.
Han er en inntrenger og ønsker allianser mot Uther Pendragon. Du blir trumfkortet.
Rådgiverne mine er enige. For en gangs skyld.
Jeg ber deg om å revurdere.
Beklager.
Vi har venner som er savnet. Vi må gjenoppta søket.
Du ser sliten ut.
Overnatt her… som vår gjest.
Søster.
- Hvor lenge stod du der? - Hva?
- Spionerte du på meg? - Er du sinnssyk?
Hva vil du?
Jeg vil vi skal snakke sammen. Vi er familie. Vi har bare hverandre.
Så om du har noe du vil dele, her er jeg.
Å se onkel…
…etterlot en bitter smak.
Og at du dro til ham for å be om hans velsignelse.
Selv etter alt han gjorde mot oss.
- Du tok med sverdet til ham. - Det var ikke sånn.
- Det var en turnering. - Jaså?
Ja, en turnering. For å prøve å bli noe. Hva som helst.
Du klandrer meg for at jeg lot ham sende deg vekk.
Hva kunne jeg gjøre?
Jeg var 12 år gammel. Med gjeld.
Gjeld som tynger på meg som blodige lenker den dag i dag.
På grunn av faren vår.
Jeg måtte lete etter sølv i gjørmen.
Som en ussel tigger.
Hvis jeg kan få ære av å slå en pappagutt ned fra hesten, så får det stå til.
Du er bedre enn ham.
- Slottet sier noe annet. - Er det slik du vurderer en persons verdi?
- Etter slott? - Etter land?
Tittel?
Det er det vanlige.
Du er ikke vanlig.
Noe plager deg.
Vi er omringet av styrker.
Ja. Men du har vært fjern de siste ukene.
Er det klosterjenta?
- Det går bra. - Jeg vil være her for deg.
Det går bra. Takk.
Da skal jeg…
Hun får ikke overgi sverdet.
- Hun har ikke noe valg. - Man har alltid et valg.
Vil du heller at hun skal dø?
Jeg vil heller se henne kjempe og dø med sverdet i hånden.
Å stole på dem, betyr døden.
Stoler du på noen?
Din skjebne er mye større enn du tror.
Du følger andre fordi du frykter din egen kraft.
Cailleach sa hvem som blir Britannias største trollkvinne.
Og det er ikke Ulveblodsheksen.
Det er deg, Morgana.
Vi var bekymret, min sønn.
Er det ham?
Er dette den berømte gråtende munken?
Hans Hellighet har sendt abbed Wicklow for å observere oss
i kampen mot feyfolket.
Hva har du med til oss?
Den grønne ridder.
Gud smiler til oss i dag.
Ja.
Han her liker å gjemme seg i trær og skyte på mennene mine.
En døde i armene mine på en tur i Minotauren.
Han het Peter, om jeg husker riktig.
Fjorten. Slaktersønn.
Fikk en pil i halsen.
Ble kvalt av sitt eget blod.
Er du stolt av det?
Ikke?
Ingen svar?
Vi liker det.
Vi har broder Salt og kjøkkenet hans for de tause.
Nifst.
Han kunnet nesten vært menneske.
Noen gjør det.
Og slik spredte de seg.
Ved ild eller stål…
…skal du synge for oss.
Og du skal fortelle oss alt vi trenger å vite om heksen.
Vil du at jeg skal snakke, prest?
Absolutt.
Er du sikker?
Jeg vet mye.
Mange hemmeligheter.
Ta ham med til broder Salt.
Hva er det?
Vi har hatt en hyggelig samtale med pater Carden.
Vi syntes han var svært rimelig.
Hva skal det bety?
Vi fortalte ham at vi skulle lede beleiringen av Gramaire,
og han virket veldig mottagelig.
De får selvfølgelig heksen, vi får sverdet.
Men vi ble også enige om å tilbakeføre de fleste okkuperte territoriene.
Så…
…skål.
- Du gikk bak ryggen min. - Vi trodde du ville like initiativet.
Du vet at du er en elendig forhandler.
Du har vel ikke noe av dette skriftlig?
Skriveren vår var til stede. Vi tror du vil synes at vilkårene er gode.
Hvem skal forhandle om de nye grensene?
De har svidd av halve Akvitania.
Hva sa du?
Vinen gjør meg uvel.
Ja, grensene.
Vi har kanskje ikke alle detaljene på plass, men du kan sikkert ordne det.
- Hent helbrederen. - Ja, mor?
- Hent den jævla… - Hva?
Vi glemte å nevne at vi fikk Borley til forhøre seg,
diskret selvfølgelig, om fødselen vår.
Ingen lett oppgave.
Du gikk veldig langt for å skjule sporene dine.
Men med kronens ressurser,
fant vi én oppføring om en bondepike ved navn Sylvia.
Hun jobbet på en gård like ved slottet,
og hun døde på mystisk vis,
etter å ha drukket en kopp gløgg.
Hun var bare 19 år.
Var det henne?
Var det moren vår du drepte?
De siste dagene
har vi tenkt mye på denne Sylvia,
om hva slags mor hun kunne vært for oss.
La oss være ærlige,
det er ingen overraskelse at du fødte en dødfødt.
Vi ser for oss at det er vanskelig for et barn å leve inni deg.
Med alt det kalde blodet.
Så med alle fantasiene vi har hatt de siste dagene,
om et liv vi aldri vil oppleve,
en godhet vi aldri vil føle...
…la den siste skålen mellom oss
fjerne all tvil.
Jeg er nå og for alltid…
…sønnen din.
Borley!
Borley, kom fort!
- Jeg henter helbrederen! - Nytteløst, hun er død.
- Det kan fortsatt være… - Hun er…
…død.
Gjør klar hesten din.
Du må levere en beskjed for meg.
Ja…
…Deres Majestet.
Uther Pendragon gratulerer feydronningen med den militære seieren,
men jeg kommer med vilkårene for overgivelsen.
- Det blir ikke noe av… - Si vilkårene.
Fey-hæren må overgi sine våpen og forlate Gramaire innen et døgn,
og du overgir deg til Hans Majestet og blir dømt for forbrytelsene dine.
Hvilke forbrytelser?
Du okkuperer byen hans.
- Jeg frigjorde byen. - Han vil ha den tilbake.
Grunnen til at vi er her, er at kongen ikke beskyttet mitt folk.
Får jeg fullføre?
Dersom feydronningen overgir seg,
er kong Uther villig til å vise mildhet ved å la deg leve i fangehullene,
forutsatt at du overgir Maktens sverd til ham.
Hva med feyfolket?
Hva skjer med dem?
Hvis de forlater byen og våpnene, kan de dra hjem.
Hvilke hjem? Pater Carden brente alle sammen.
Da kan de dra et annet sted.
Til veiene? For å slaktes av røde paladiner?
- Du er ikke i posisjon til å… - Jo, det er jeg.
En vikingkonge kom med et fristende tilbud om å få sverdet mot god beskyttelse.
Dette er alt jeg kan tilby.
Dette er De første kongers sverd.
Om Uther Pendragon anser seg sverdet verdig, la ham bevise det.
Vær en konge for alle, mennesker og fey.
Du kan gå.
Jeg må få det på det rene.
Skulle kong Uther garantere beskyttelse for ditt folk,
ville du til gjengjeld overgi deg og sverdet?
Ikke svar.
Ja.
Menneskeblod.
Jeg forstår ikke.
Jeg vil ikke skade deg.
Vet du hvem jeg er?
Har du hørt om broder Salt og kjøkkenet hans?
La meg presentere noen av vennene mine.
Jeg kaller disse "Guds fingre".
De er oppkalt etter erkeengler.
Dette er Mikael.
Når jeg legger Mikael i ilden, blir han skinnende hvit.
Selv jeg kan se det.
Sannhetens lys.
For Mikael er sannhet.
Du kan bare si sannheten til Mikael.
Men ikke vær redd.
Du skal få møte alle.
- Når skjedde det? - Noen timer siden.
Noen tusker drepte en møller for å male et rødt kors på døra.
- Alle malte kors på dørene. - Jeg vet det.
Hva heter du?
Svar henne.
Bu'luf.
Du vet at De røde paladiner tok byen først?
Og at ikke-kristne ble utpekt,
hengt og brent i hjel?
Derfor malte mange kors på dørene for å beskytte familiene sine.
De unge har krigsblod.
Etter kamp har de...
De…
Etter kamp koker fortsatt blodet, og de havner i slagsmål.
Så dra tilbake til hulene deres,
for dere er dyr uten plass i den siviliserte verden!
Nok!
Før ham hit.
Jeg gjorde det klart da vi tok byen at ingen mennesker skulle bli skadet.
Det var ikke en anmodning, men en ordre fra dronningen.
Hva har du på hendene?
Menneskeblod.
Du trosset meg.
Synes du det er morsomt?
Gjør det igjen, og jeg tar hodet ditt!
Hold deg unna.
Forsvinn.
Heng dem fra porten.
Heng dem fra porten!
Han her er seig.
Litt suppe,
så fortsetter vi.
Ikke vær redd, askemann.
Jeg biter ikke.
Det er øynene dine.
Askefolkets merke.
Det har ikke vært noen her på århundrer.
Hvordan fant du veien hit?
Har du kommet for å se meg dø?
Hvorfor sa du det ikke?
Tidligere…
Hvorfor fortalte du det ikke?
Fordi alle feyfolk er brødre.
Selv de fortapte.
Denne lidelsen vil rense deg.
Du gjentar ordene deres,
men du vet at alt er løgn.
- Jeg kan føle det i deg, min bror. - Du er ikke broren min.
De har vridd sinnet ditt så mye
at du ikke vet forskjell på godhet…
…og hat.
Hvem gjorde det mot deg?
Vi redder sjeler.
Sjelen din.
Si det til barna du brenner.
Jeg skader ikke barna.
Du brenner hjemmene deres,
du dreper mødrene og fedrene deres, og du ser dine røde brødre
meie dem ned med hester.
Du ser det hele gjennom de gråtende øynene.
Det gjør deg skyldig.
Bror!
Du kan slåss.
Jeg har aldri sett lignende.
Du kan bli vår beste kriger.
Folket ditt trenger deg.
Dere er ikke mitt folk.
Så si det til dem.
Hvis det er her du hører hjemme…
…fortell dem hva du er.
Jeg skal be for deg.
Og jeg for deg.
Et øyeblikk.
- Forstyrrer jeg? - Nei da.
Kom inn.
Hva har skjedd?
Var det slik det føltes?
Ja.
Kong Uther har sendt bud, men jeg er redd for å gi slipp på det.
Naturligvis.
Hvis jeg gjør det, vil det stoppe lidelsene?
- Vil det? - Skulle ønske jeg visste.
Hva er poenget?
Hva har det å si?
At livet ditt kan bli spart.
Men folket mitt vil dø.
Du kan ikke redde dem, Nimue.
Menneskenes tidsalder er her.
Først tok de elvene.
Så feyfolket gjemte seg i skogen.
Da de kom etter trærne, gjemte feyfolket seg i hulene.
Så i sumpen.
Noen dro til fjellene.
Andre til underjordiske tunneler.
Men så bygde menneskene gruver og tok jernet som var gjemt der.
Slik har det vært i tusen år.
Du kan ikke endre det.
- Da skal jeg dele deres skjebne. - Nei.
Hvorfor ikke?
Det er ikke din jobb å redde meg.
Hvorfor være martyr hvis ingen er igjen til å hylle deg?
Alle kan dø. Å leve krever fantasi.
Vennligst revurder iskongens tilbud.
Vær så snill.
Frue?
Frue!
- Mener du meg? - Jobber ikke du på slottet?
- For øyeblikket. - Kan jeg vaske for deg?
Jeg jobber hardt. Du kan betale i mat. Ingen kostnad.
Jeg vasker selv. Takk.
Jeg syr også.
Beklager.
Skoreparasjon?
Matlaging?
Faren min er syk, og vi trenger arbeidet.
Jeg er ikke den rette å spørre.
Ingen vil legge merke til meg i det store slottet.
Er du ikke fornøyd, kan du sende meg bort.
- Jeg ser ikke etter hjelp. - Så faren min skal bare dø?
Hva? Nei!
Du er én av dem, ikke sant?
De som ligner mennesker, akkurat som henne.
Dra til helvete.
Du er ikke det.
Du er ikke et menneske.
Grønne ridder?
Ekorn? Nei.
Nei.
- Vi må få deg ut. - Nei, du må dra herfra.
- Du må dra! - Ikke uten deg.
Percival!
Jeg kan ikke.
Beina fungerer ikke.
Jeg kan ikke løpe.
La meg være.
Nei.
Nimue trenger deg.
Percival, jeg skulle ønske jeg hadde hundre menn med motet ditt.
Knel.
Fort.
En fey-ridder...
…er i ett med landet…
…like standhaftig som den store elven...
…og like sann som Arawns bue.
Vi er født ved daggry…
For å gå videre i skumringen.
Vær modig nå.
Gå nå, før de kommer tilbake. Den grønne ridder beordrer det.
Hva har vi her?
La ham være! Han er bare en guttunge!
Jeg skal stikke ut øynene dine!
For sent.
- Pater Carden. - Deres Majestet.
Vi hører at du har kommunisert med heksen.
Vi hadde håpet, og var faktisk enige om,
at forhandlinger skulle koordineres av kirken.
Koordineres?
Slik du koordinerte angrepene på fey-landsbyene med oss?
Med all respekt, renselsen av feyfolket er en veldedig handling, Deres Majestet.
En vennlig handling, oppdrag vi ikke ønsker belønning for.
Og du har stjålet jordene våre, terrorisert folket vårt,
vendt mange av dem mot oss til fordel for en fey-bondejente.
Og du er frekk nok til å kalle det en vennlig handling?
Pater Carden er ingen politiker, Deres Majestet,
men Guds soldat.
Han mente ikke noe vondt.
Hans Majestet ønsker selvsagt Maktens sverd.
Kirken ønsker også sverdet.
Å skaffe en så viktig fey-relikvie
ville vært et åndelig dødsstøt for dem.
Men...
…som venner,
forstår vi Hans Majestets behov, særlig i så usikre tider.
Derfor foreslår jeg et bytte.
Sverdet for heksen.
Å brenne denne terroristen vil nok ha samme demoraliserende effekt.
Nei.
Nei?
Feyjenta har vekket mobbens entusiasme. Å brenne henne nå, vil bare forsterke den.
Vi skal beholde henne som trofé til entusiasmen avtar.
Bare da vil vi vurdere om vi skal overlevere henne til kirken.
Og feyfolket bak Gramaires murer?
- Har… - De skal få skip til å reise nordover.
La dem fordufte.
Det vil bli ansett som en seier for feyfolket over kirken!
Hvis kirken vil klage,
har vi samlet 5 000 soldater for å svare på klagen.
Dette er uhørt!
Vi må ta denne saken opp med Den hellige far.
Hør her, pater Carden, før du går til krig mot kongen av England…
En falsk konge. En horesønn.
Og du, abbed Wicklow, er i leiren min.
Ikke glem det.
Hva er dette?
Fey-speider.
Han prøvde å befri Den grønne ridder.
Hvor mange er dere?
Hvor mange?
Nok til å drepe deg, avskum.
Be broder Salt gjøre sitt.
Og be ham begynne med den skitne tungen.
Han er en guttunge.
- Han er ingen trussel. - Du.
Før ham bort.
Hvorfor gjorde du meg forlegen?
Hvorfor?
Ja?
Et brev.
Kong Uther tilbyr oss skip.
I bytte mot meg.
Nei.
Det er det rette.
- Vi finner en annen måte. - Det finnes ikke.
Jeg har sendt svar.
Jeg godtok.
Du kan ikke.
Jeg må.
- Jeg forlater deg ikke. - Du må.
Jeg stoler på deg.
Og de trenger deg.
- Jeg kan ikke. - Du må.
De blir reddet.
Feyfolket overlever.
Pater Carden.
Jeg er Eydis, Cumbers første datter,
den eneste sanne blodarvingen til Hus Pendragon.
Du ba om hjelp til å drepe Ulveblodsheksen.
Faren min sier ja.
Tekst: S. Alstad