Feyfolket har gömt sig i skogen, min son...
...men även demoner måste äta.
Vi vet att de stjäl från Minotaurens gårdar
så om de inte avslöjar sig själva, så svälter vi ut dem.
Bränn deras fält.
Förstör deras gårdar.
Tills de får panik som boskap på slakteriet.
Hjälp!
Snälla! Nån!
Snälla!
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
- Trodde du att jag låter dig rida söderut? - Jag måste till Merlin.
- Jag måste fullborda min uppgift. - Och ge honom maktens svärd?
- Det var hennes sista önskan. - Lenore kunde inte förutse kriget.
Svärdet kan hjälpa oss skydda våra gårdar. Cardens gråtande munk bränner vår mat.
Djävlarna i tonsur bränner vår dal, och vi måste svara.
Hej.
- Vad är det här? - Jag var på väg till dig.
Men nåt blockerade vägen?
Gröna riddaren, rådet?
Det kan finnas paladiner på bergsvägarna. Eller tjuvar.
Ska du ut på bergsvägar? Med tjuvar?
Jag följer med dig. Möt mig där vägen norrut börjar.
- Det behövs inte. Jag eskorterar henne. - Jag behöver ingen eskort.
Ridsällskap, då.
Ursäkta, vi har inte träffats.
Arthur, det här är Kaze.
Jag tar inte lätt på mitt beslut att gå till Merlin, men beslutet är fattat.
Utomstående skyddar inte våra klanmedlemmar.
- Låt Nimue bestämma om jag är utomstående. - Vill ni tvinga mig att välja?
Nåväl.
Kaze, jag verkar behöva en eskort.
- Följer du med mig? - Jag ordnar hästar.
Vänta. Jag kommer.
Morgana?
- Jag rider till Merlin. Jag ville bara... - Jag följer med.
Det är för tidigt.
- Du måste vila. - Nej. Jag lämnade henne. Se vad som hände.
Det går bra. Jag rider med Kaze.
- Du kan inte få mig att inte följa dig. - Jag klarar mig.
Det var precis vad Celia sa.
Jag borde inte ha lyssnat. Jag borde ha stannat.
Och mött våra fiender och delat hennes öde.
Vi har ett gemensamt ansvar för folket i grottorna.
De behöver dig.
Jag vill ha det bästa för feyklanerna. Jag vill att kriget ska ta slut.
Men jag lever inte för dem längre.
Jag lever för…
För vad då?
Jag vet inte.
Nu rider vi.
En gåva.
Det var ett svårt skott. Den slänten har kostat mig flera middagar.
Får vi prata med vår rådgivare?
Ers Majestät.
Gud, vad vi hatar att jaga.
Och där står du...
...med huvudet fortfarande fäst vid kroppen.
Njuter du av vår nåd?
Verkligen, Ers Majestät.
- Vart ska du? - Jag åker för att hämta ditt pris.
Man har bett mig komma ensam, och det är nog klokt att lyda.
Så feybondflickan kanske tänker ge oss svärdet?
Vilken tur för oss.
Hon fick det av en slump.
Men du har dragit svärdet till dig med list och med våld.
Du var villig att offra din främsta rådgivare för att få det.
Det var inget nöje.
För dina undersåtars skull lät du plikten gå före dina känslor. Väldigt ädelt.
Vi kunde bära vår Herres kors…
...men mor skulle aldrig kalla oss ädel.
Det är hennes misstag.
Du är en god man, Uther.
Du är en god man som blir en god kung. Jag vill att du kommer ihåg det.
För du kommer aldrig att påminna oss igen, det är vi säkra på.
Ha en säker resa.
Kom tillbaka med legitimitet och seger.
Du har gett oss hopp, Merlin...
...om att du har återupptäckt din lojalitet till kronan.
Åh, flicka lilla...
Hälsa Änkan.
Merlin ska träffa nån. Ta reda på vem.
Skicka en korp när du vet.
- Det finns inte mer. - Ingen mer mat!
Det var allt.
- Vid Grannus, jag kunde äta en oxe. - Ja, du ser ut som en ko.
- Det är min portion. Jag har väntat länge. - Det struntar jag i...
- Ge tillbaka den. - Jag dödar dig, människa!
Om man lever nära varandra visar man hänsyn. Förstått?
- Ja. - Då så.
Ska du gå?
Öh... Jag delar gärna med mig.
Jag jagar hellre min mat.
Jag går med dig.
Det var ingen dålig föreställning. Mogwan heter jag.
Arthur.
Hell, Arthur.
Får jag... Får jag fråga vem som har lärt dig att slåss så där?
Banditer. Medan de rånade mig.
Det kändes som en mindre formell teknik. Kan du lära mig?
Jag har inte tid med det. Tyvärr.
- Du uppmuntrade henne att gå. - Va?
Du uppmuntrade henne att träffa feyförrädaren ensam.
- Jag erbjöd att följa med. - Dina vänner kanske ligger i bakhåll?
För att försöka stjäla hennes svärd?
Nej, men om du är nyfiken på svärd kan jag visa dig ett.
Det har jag redan sett, tjuv.
Gawain!
Krismöte.
Vår proviant är slut. Vi har ingen mat åt barnen.
Paladinerna har bränt sex gårdar till, däribland två som levererade mjöl.
Det finns bara en kvarn kvar, i Moycraig. Och en väg till den.
En konvoj från Moycraig kan komma hit med mat, men de behöver en vägvisare.
Jag möter konvojen. Ensam. Vi får inte dra till oss uppmärksamhet.
Det är ett misstag.
Undrar ingen varför bara just den vägen fortfarande är öppen?
Vi stängde av vägar hela tiden så att folk tog den vi kontrollerade.
De röda paladinerna vill locka hit dig.
Om du ska ta betet, ta med dig soldater som skydd.
Ni behöver minst sex män.
- Jag kommer. - Jag rider bara med män jag litar på.
Människoben går av för lätt, och de äter mer än sin andel
men vi har för få stridsmän som det är.
Du borde ta emot hjälpen. Jag kan avvara tre.
Fem av oss räcker inte.
Är han ditt andrebefäl?
Han blir bra.
Jag?
- Vi följer med dig in. - Nej. Jag vill träffa honom ensam.
För min mors skull ska jag höra honom.
Men jag beslutar inget förrän han har övertygat mig att fey kommer att skyddas.
Några sista råd?
Kungen måste lova att stoppa Carden.
Det är priset.
Uther måste gå med oss mot paladinerna och den gråtande munken.
Lyssna på de tysta rösterna inom dig. De dolda vägleder dig.
Hallå?
Det är som att se Lenore.
Jag har hört att vi är lika.
Jag har haft så många frågor i huvudet sen vi pratade, men...
Nu är jag rädd att jag inte minns dem.
- Du tog med svärdet, ser jag. - Jag tar med det överallt.
Älskade du min mor?
Ja.
Älskade hon dig?
Jag vill tro att hon kanske gjorde det.
När träffades ni?
Varför lämnade du henne? Och övergav mig, ditt eget barn?
De historierna kanske bör vänta på fredligare tider.
Jag vill inte vänta så länge.
Så länge du bär svärdet ökar faran för ditt liv.
Ge mig det så slipper du det hotet.
- Sen kan vi lära känna varandra. - Tror du att jag bara ger dig det?
Pendragons arméer och Roms paladiner kommer att blåsa ut dig som ett ljus.
Alla jag litar på sa åt mig att inte komma.
De sa att du var en bedragare och en fyllbult.
- Jag tänker inte ge dig svärdet. - Jag vill skydda dig...
Jag har klarat mig utan dig hittills. Försök inte låtsas att du bryr dig nu.
Vem där?
Vem mer är här?
Festa och Moreii.
Födda av rivaliserande klaner.
De gömde sig i slottet och drack odört för att aldrig skiljas åt.
Det är deras röster.
Akta dig.
Jag har mina egna röster.
Berätta hur jag blev till.
Varför ger du mig inga svar?
Varför lämnade du mig?
Mina svar gör dig bara besviken.
Jag kommer att göra dig besviken.
Om du vill förtjäna mitt förtroende och detta svärd
säger du sanningen om dig och min mor.
Mina ord räcker inte till.
Men jag valde den här platsen för att Festa och Moreii
kan låta dig se det förflutna med egna ögon.
- Jag förstår inte. - Det kommer du att göra.
Kom.
Gröna riddaren, sir...
- Känner jag dig? - Från när jag var liten.
- I Dewdenn. - Vem är din far?
Gullayad, sir.
Gully. Han var lite stor på den tiden, men han kunde jaga med kniv.
Han är död nu, sir.
- Du är familjens överhuvud, då. - Ja.
När jag följer med dig för att säkra vår matförsörjning...
...ska jag bära ett svärd eller ett spjut?
Du kan bära vad du vill, så länge du bär det tillbaka till barnrummet.
Jag tänker hämnas min familj.
Kanske det.
Men inte i dag.
Är det din båge?
Jag håller i den. Jag täljer i den. Den är i min hand. Vad tror du?
- Visa hur man använder den. - Jag skulle hellre dränka mig i fårblod.
Då skär jag halsen av dig i sömnen och stjäl den.
Inte innan jag hugger av dina tummar och dricker blod från stumparna.
Kommer du eller inte?
De dog på den där bänken. I varandras armar.
Sätt dig.
Varför?
Culzeans andar kan färdas till det förflutna. I det här fallet mitt.
Jag ska inte lura dig, Nimue.
Nu eller nånsin.
Vad ska jag göra?
Älskarna dras till dessa.
Slottsreliken var en symbol för deras kärlek.
Du kommer att se syner. Kämpa inte emot.
Var inte rädd, Nimue.
Merlin?
Vem är du?
Vad är det?
Nej...
Lämna mig åt gudarna.
Du kan dö utanför om du vill, men inte i de doldas hus. Kom.
Nej. Låt mig vara.
Jag vill dö.
Din ande är inte din att släcka.
Vad är det här?
Det här föremålet inuti dig...
Vad är det?
Det måste ut.
Det är källan till giftet som dödar dig.
- Förstår du? - Du får inte!
Du är här för att du flyr från nån.
Jag är alltid på flykt från nån.
Jag vet vem du är.
- Jag vet att du har gett råd till kungar. - Varje hov behöver en man som jag.
Vad är det för slags man?
En som är skicklig i mörk magi och krigskonst.
Krig som alltid drabbar fey hårdast.
Jag har försvarat vårt folk ofta.
Kanske inte med svärd, utan med viskningar i mörka rum.
Verkligen blida viskningar.
Folket här hatar dig.
Om de hittar dig så dödar de dig.
Jag skulle dö lycklig.
Hur var du som barn?
Jag...
Jag höll mig nära min mamma.
Min far skrämde mig.
Han var en skicklig vetenskapsman.
Intelligent, men grym.
Jag älskade min mor.
Det är farligt att gömma mig.
Det är en risk jag gärna tar.
Hjälpte hon en rymling?
Min duktiga mor... som aldrig bröt mot reglerna.
Hon hade hemliga begär och hon följde dem.
Jag borde ha låtit henne lära känna mig bättre.
Tyvärr har livet utan Lenore aldrig känts riktigt fullständigt.
Du bjuder in din dotter till ett slott, men du gör dig inte till.
Eller bjuder på middag.
Vid gudarna, jag...
Vänta här. Nej.
Följ mig. Jag letar upp nåt.
Så sant som det är sagt, allt växer i vikingajord.
Squash, rovor, betor...
Min Blathnat syltar dem på feyvis. Hon lägger hela vintern i en burk.
Vi ska hitta lite mark i norr och slå oss ner.
- Sätta ner fanan med familjevapnet. - Ni har inget vapen.
Jo, jag ritade ett. En grottbjörn som håller två laxar i sina klor.
Björnar kan inte hålla laxar. De har inga tummar, din dåre.
Vem behöver tummar? Titta.
Moycraig ligger precis bortom skogen.
Gör er redo.
Vad var din bästa strid, lord Arthur?
Jag är ingen lord.
Var det soldater?
Tuffa paladiner?
Jag var ensam på Markhams torg mitt i natten. Ett hemskt ställe.
Jag var full av öl. Fyra tjuvar hoppade på mig.
De ångrade det.
Du då, gröna riddare? Vilken strid minns du bäst?
Under kampens första dagar bildade min bästa vän och jag vår första feyvakt.
Vi väntade på paladinerna. Vi dödade några när de åt.
Andra medan de pissade i gräset.
En natt kröp vi in i ett paladinläger och skar av sju halsar.
Jag kröp undan, gömde mig i träden, men jag såg att de hade fångat min vän.
Han hade armarna bakom ryggen.
Deras ledare, Carden, ropade till mig och sa åt mig att ge upp.
Jag vet fortfarande inte hur han visste att vi var två.
Han höll en fackla...
...mot min brors hud.
Han tog ett av hans ögon.
Han bad mig att visa mig...
...med sin vackra... djupa röst.
Medan min bror skrek som ett klippt får.
Gav du dig?
Jag satt i trädet och såg dem tortera ihjäl min bror.
Om jag hade gett mig hade det blivit två döda feyvakter och inte bara en.
De dödar fångar, kvinnor och barn.
En vattenorm har mer själ än en människa.
Så om du får chansen...
...döda så många du kan.
Det är en fet paladin med bara ett öga och en stridsyxa.
Han tänker döda dig.
Nocka!
Skjut!
Han har nått dig. Han högg dig i magen och nu skär han av dig huvudet.
Håll armarna som ett kors.
Annars spikar de upp dig i ett.
Tycker du att jag är hård? De högg ner mina föräldrar.
Och brände alla mina vänner. Var är din familj?
Nunnorna sa att min far strypte min mor efter att jag föddes.
För att jag inte var en pojke.
Ge mig en pil.
- Men du gillade din familj. - Ja, det gjorde jag fan.
Om jag hade gillat min familj skulle jag inte sova
förrän deras mördares blod flöt i varje flod.
Fortsätt öva.
Jag måste gå.
Ett sorgligt pris.
Va?
Den stora Merlin tillintetgjord av några döda träd?
Vill du se magi, alltså?
Varför inte?
- Berätta om din koppling till de dolda. - Det sker när det sker.
Det betyder att du behöver öva.
Du kan väl väcka äppelträdet?
Jag är inte sugen på lektioner.
En gåva som din kan göra dig till en stor trollkvinna. Men du är rädd.
Det gör dig svag. Lenore var likadan.
Hon kunde ha varit en skuggherre och inte böndernas barnmorska.
Skymfa min mamma igen, så ska jag visa dig farlig magi.
Ilska är flintan som tänder din eld.
Väldigt klyftigt.
Det finns andra sätt att komma åt de dolda. Föreställ dig resultatet.
- Jag kan inte kontrollera det. - Jag ber dig inte att göra det.
Skapa en avsikt…
...och ge den avsikten till de dolda.
Varsågod.
Det har aldrig blivit som jag har velat förut.
Vilket knep hjälpte dig?
Jag tänkte på nån jag älskar.
Det måste jag komma ihåg.
Det här var Mamun den stores favorit. Ett skarpt sinne men med enkel smak.
Det är inte hemskt. Jag kanske kan ha dig till nåt ändå.
Du begär det själv.
Jag ska aldrig bära det svärdet igen. Det borde inte du heller.
Var det ditt?
- Jag trodde att en fiende satte det i dig. - Det hade varit lika bra.
Med tiden, Nimue, kommer ditt beroende bara att växa.
Och makten förändrar dig.
Som den förändrade mig.
- Det passar dina syften. - Men det är sant.
Med det kan jag besegra alla fiender.
Varje hugg, varje stöt kommer att finna blod.
Varför ska jag ge upp det när jag jagas från alla håll?
För med eller utan svärd...
...kommer fienderna att hitta och döda dig.
Bli inte mittpunkten i ännu ett krig om det eländiga vapnet.
Hur kan du förhindra det kriget?
Du känner mig som Pendragons rådgivare, men jag är mer än så.
Det är farligt för dig att veta detaljerna i min fredsplan.
Du kanske kan lita på mig.
Jag vill se mer.
Vad har svärdet mer för hemligheter som jag inte vet?
Det hjälper dig nog inte med ditt beslut.
Då blir mitt beslut nej.
Nej, tack.
Snälla, inte detta.
Titta bort.
En gåva?
Har du tänkt på äktenskap?
Jag är bortlovad... om det är det du menar.
Det var inte jag som lovade.
Han heter Jonah.
Älskar du honom inte?
Du vet att jag inte gör det.
Gör botgöring där, Jonah.
- Nå, flicka? - Ja?
Var är offergåvorna?
En helgedom ska inte vara tom.
Sköt inte Jonahs hus som du sköter templet.
Jag sköter templet. Tillbedjarna tar med offergåvor.
Ursäkter?
Du har ingen hemgift, flicka.
- Du erbjuder inget till min familj. - Jag har inte bett er om nåt.
Var är det?
Vad i Arawns namn gör du?
- Var är det? - Var är vad?
- Tog du det själv? Eller åt nån annan? - Sänk rösten här inne.
Jag vill ha det du stal!
Om du menar det förbannade ting jag räddade dig från, så var du döende.
Min magi har gått förlorad med det. Själva min kärna.
Svärdet fördärvade dig. Det tog dig från din kärna.
- Var är det, Lenore? - Jag ger det aldrig tillbaka till dig!
Jag förstörde det och kastade bitarna i floden!
Du ljuger!
Använd våld om du har mod. Jag fruktar inte dig eller nån annan man.
Så full av hat.
Du har fördärvat mig också.
Kära gudar...
Nej!
Gå härifrån.
Kom aldrig tillbaka.
Jag gifter mig med Jonah.
- Lenore, jag förhastade mig. - Om du älskar mig...
Det gör jag.
...låt då det här vara sista gången jag ser dig.
Merlin?
Merlin.
Inte mer.
Visa vad han inte vill att jag ska se.
Snälla...
Nej!
Nimue...
- Vad har du gjort? - Du är en mördare.
Jag såg mödrarna. Jag såg avrättningarna. Du dödade oskyldiga människor.
Du är täckt med blod.
Jag har levt många liv.
Vissa innehöll hemska misstag.
Men säg mig...
...hur många har du dödat de senaste veckorna?
De var mördare. De brände alla jag kände.
Ser du? Du är säker på att din sak är rättfärdig.
Det var jag också.
Hämnden tog över mig. Den kommer att göra detsamma med dig
För att du är mitt barn.
- Jag önskar att jag inte var det! - Men det är du!
Låt mig förstöra det.
- Va? - Det är min avsikt, om du måste veta.
Att smälta ner det i fey-elden så att det aldrig skadar nån igen.
Och fey, då? Mitt folk?
Lenore sa inte åt dig att rädda ett helt folk.
Hon sa åt dig att ge mig svärdet.
Hon litade på att jag hade bättrat mig. Det har jag.
Jag svär att jag ska göra allt för att skydda fey.
Jag ger dig mitt ord.
Släpp din börda, mitt barn.
Kaze?
Bra gjort, gosse.
Hitta Feyflickan, men döda henne inte.
Nimue! Pendragons soldater är utanför. De är ute efter dig.
- Har du förrått mig? - Nej. Jag har inte kallat hit dem.
Jag svär, Nimue!
Min mamma hade fel. Du har inte bättrat dig.
- Nimue... - Du var den enda familj jag hade.
- Det kan jag fortfarande vara! - Vad var det min mor sa?
Låt det vara sista gången jag ser dig.
Fort. Den här vägen.
Din idiotiska tjockskalle! Du har stulit svärdet från din egen kung!
Det var din uppgift, magiker, inte min.
Var är häxan?
Borta.
Rid i förväg!
Hitta hennes spår, om du vill återvända hem levande.
Ta med honom in.
Sätt fart!
Kvarnen är nära.
Sitt av. Vi låter hästarna vila och fortsätter till fots.
Vi borde sitta kvar med bågarna redo.
Du är inte här som militär rådgivare.
Sitt av.
Du lyssnar inte för att jag är människa. Är det bättre att dö renrasig?
Du.
Du kan följa med oss till kvarnen eller hämta vatten med honom. Vad vill du?
Jag hämtar vatten, sir.
Du borde ha följt med.
Om det behagar dig, lord Arthur, skulle jag vilja vara din väpnare.
Du är en dåre, eller hur? Jag har ingen titel.
Jag vill slåss och ta tillbaka vårt land. Jag kan väl lära mig det av en människa?
- Jag är redo för min första lektion. - Så bra... min väpnare.