Prekleto.
Halo?
Je kdo tam?
Prekleto.
Zdaj ne moreš govoriti.
Ne moreš niti dihati.
Ne bi smeli preklinjati, mlada dama.
Ne preklinjaj, razen če želiš biti preklet.
To je greh, veš.
Preklinjanje.
Ali veš o grehu, Ela?
Kar zadihaj.
Kako veš moje ime?
Poznam veliko stvari.
Želiš slišati nekaj res zanimivega?
Nekaj glede prekletega očka!
Preklete nočne more.
MORAL BI ODITI
Nasilne ali vznemirljive sanje
so zgolj poskus uma, da sprosti pritiske
naših vsakodnevnih misli in strahov.
Ko se boste naučili meditirati,
boste ugotovili, da je vaš um zelo težko utišati.
Če poskušate ustaviti svoje misli
ali preprečiti, da bi prišle v vaš um,
boste tako ustvarili le konflikt namesto, miru …
Nekdo te želi. –Kdo?
Pojma nimam.
Čisto prebujena sem. Moraš iti v bazen.
Oprosti.
Josh je idiot. –S tem pa se strinjam.
Boš pobral Elo? –Poberem jo kadarkoli in kjerkoli. –Hvala.
In tudi jutri. Delam.
Mislil sem te obiskati.
Res? V redu. Super.
Bom prosila Leno. –Prav.
Starec.
Motnja sončenja.
Adijo.
O, mojbog, to je …
To je tako …
To je situacija,
ki ne more trajati.
Ena! Dva!
Tri. Štiri. Pet.
Šest. Sedem.
Osem, devet, deset! Pripravljena ali ne, prihajam.
Kje bi lahko bila?
Tukaj si!
V redu, v redu. To je bilo dobro.
In vi ste …
njen oče?
Mož. –No, na razporedu vas ni in to je zaprt sklop.
Njen mož sem. –To je zaprt sklop.
Njen mož sem. –Snemamo!
Snemanje! –Snemanje!
Samo en meter sem stran.
Ja. Snemanje.
Ja, v redu.
Oh, bog.
O mojbog.
Rez! –In to je rez!
Imam njeno kavo. –Ja, kar naprej.
On je … –Kako si, človek? –Živim sanje.
Mogoče bi lahko koga vprašal, če je … –Ponavljamo!
Snemanje!
In rez! –Rez!
Obrni se nanjo! –Kaj za vraga to pomeni?
V redu, oprosti, človek, prav? Poglej, poklical bom preko radia. Ja?
Kako ti je ime? –Teo Conroy.
Ja, imam Tea … Conroya.
Ja, Teo Conroy je prišel, da vidi Suzi.
Popolnoma te razumem. –Saj si. Dobila si me.
Bilo je odlično. –Hvala. –Torej jutri ob 6.00. –Ja.
Poslal sem ti scenarij, tako da … –To pa je lepo. Hvala.
V redu, se vidimo kasneje. Tukaj si. –Živjo. –Živjo.
Žal mi je za ta prizor. Bilo je preveč, kajne?
Zdel se mi je kot pornič. Josh je tak perverznež.
Povedal mi je, kako ženski orgazem
nikoli ni predstavljen v ameriškem filmu.
Mislim, da me je hotel videti golo.
Mislim pa, da je lepo posnel.
Kaj?
Torej tip, veš, ki me je ustavil, tisti z voki-tokijem …
O, bog, oprosti. Gotovo sem mu povedala da prideš.
Ne, ni to. Prepoznal me je.
Žal mi je. To je zanič.
Ah, zdaj bi se moral že navaditi.
Mislijo, da si nevaren.
Tega ne bi smela početi. –Ne bi smela početi veliko stvari.
Me želiš v avtu?
O, bog, to je tako dobro, ko se tega ne zaigra.
Sovražil sem biti danes tam. –Pozabila sem, da je danes.
Slišati to je bilo kot nož v mojih možganih.
Zelo mi je žal.
Če te za nekaj časa ne spravim od tod,
mislim, da bom znorel.
Samo pojdiva. –Kam? –Kamorkoli. Proč od tod.
No, še nekaj tednov imam, preden začnemo snemati v Londonu.
Bomo tam malo prej našli prostor na podeželju, samo ti, jaz in Ela.
Smo mi trije. –Ja, prav. Ja.
Mislim, da si zaključil. –Oprosti. –Požrešena sem.
Teh prizorov ne bom več delala. –To ni realno.
Saj si bogat in upokojen. Bom živela od tega. –Ne misliš resno.
Pretvarjam se. To je moje delo.
Delam glede ljubosumnosti. Pišem v dnevnik, meditiram,
uporabljam aplikacijo. –Tako zelo te ljubim.
Potem pojdi z mano.
Na levo stran moraš. –Ni res.
Draga, mislim, da moraš na levo.
Če bi bila še bolj na desni bi zadela tega tipa.
Odlično ti gre. –Boš ti vozil? –Resno mislim.
Ja, tudi jaz. Prosim, vozi. –Prestar sem, da bi obračal možgane.
Očka, ker si star, boš umrl pred mamo, kajne?
Tako star pa spet nisem. –Ampak boš umrl prej, kajne?
Ne, če lahko pomagam.
Stvar je v tem, ljubica, da nihče ne ve, kdaj bo kdo umrl.
Ni važno koliko si star. –Zakaj sploh moramo umreti?
Ker življenja ni mogoče preživeti.
Res? Samo to lahko poveš?
Oprosti. Sranje.
Všeč mi je tvoja temna stran, vendar je stara šest let.
Ji lahko naslednjič poveš o nebesih? –Ne prodajaj, če v to ne verjameš.
To počnem ves čas.
Draga, to so ovčja vrata.
Precej kul!
Res smešno.
Sovražim te.
Je to naša nova hiša?
Tako lepo je!
Obožujem to!
Vsaj enkrat je resničnost boljša od slik na spletu.
Ni slabo.
V notranjosti se zdi večja.
Precej večja. –Obožujem to.
Vendar brez omrežja.
Počakaj.
Kaj? –Poslušaj. Tišina.
No, nič več.
Je kaj tam? –Ena črtica.
Nič več.
Čuden dizajn. –Morda bo zgoraj bolje.
Oprosti za to, klicali me bodo glede urnika za London –Seveda.
Res so se znebili vsega osebnega.
Odstranili so celo slike.
Družine drugih ljudi so depresivne. In grozljive.
In skok.
Pridi sem!
Prej ti nisem dal prav dobrega odgovora na tvoje vprašanje, kajne?
Ne, Baba. Bilo je razočaranje. –V redu, tako je na stvari.
Res ne nameravam umreti še tako hitro,
ampak ko nekoč bom in ko bo tudi mama
in ko boš tudi ti, bomo spet vsi skupaj.
V nebesih. –Ali si prepričan?
Tako pravijo.
Ali gredo vsi v nebesa?
Mojbog, Ela, moraš priti sem gor.
Tvoja postelja je velika kot država. –Kaj?
Mama, naj vidim, naj vidim. Hočem skočiti nanjo!
O, mojbog, všeč mi je! Čudovito je!
Ela.
Zdravo. Moraš zaspati, srčika.
Toda na steni je bila senca.
Vem, da je zabavno, vendar je čas za spanje.
V redu. Dajva. Zlezi not, čisto do konca.
Zgrabi zajčka. Prav.
Lahko noč. –Mi lahko ugasneš luč, prosim?
Ugasnem? –Da.
Res? –Ja. –Prav.
Lahko noč srčika. –Lahko noč, Baba.
Draga, kako je ime lastniku?
Stetler ali Statler. –Si se kdaj pogovarjala z njim?
Ne, samo e-pošta. Imam pa njegovo številko. Zakaj?
Spodaj je pokvarjen termostat. Nocoj bo hladno.
Zgoraj pa je v redu? –Ja. Ga lahko pokličeš jutri?
Lahko ti? –Lahko bi, vendar si rezervirala s svojim imenom, kajne?
Ja, seveda sem. –Žal mi je.
Vem, da sem težava. –Tukaj te nihče ne bi poznal.
Bila bi presenečena. –V redu.
Samo ne želim se ukvarjati z vsemi čudaki. –V redu, razumem.
Nekaj ti moram povedati.
Prenesel sem vso tretjo sezono, preden smo odšli. –Obožujem te.
Lahko najprej pogledava povzetek? –Sem bil že kdaj proti temu?
Samo zaklenem spodaj. –Le daj.
Živjo draga.
Koliko sem rekel? –Nič. Popolnoma neškodljivo.
Ugibaj, da ta ostane.
Jezus. Toliko stikal?
Prejšnjič v Verodostojni grožnji …
Torej, kot se je izkazalo, je cel drugi hodnik tik pod stopnicami. –Resno?
Oh, daj no, še ne moreš zaspati.
Draga.
Že v redu. –Že v redu. Si v redu? Kaj se dogaja?
Imela sem najslabše sanje. –Ja? Tako hitro?
Kaj se ti je zgodilo? –Ugasnil sem luči. –Kako dolgo?
Pomemben vidik
vašega dela v programu je vaš dnevni dnevnik.
Vzemite si trenutek in jasno ocenite
vaše fizično in čustveno stanje
z uporabo enobesednih deskriptorjev.
V redu.
V redu. Previdno.
Veš kaj? Prosim, ne hodi previsoko.
Kako se počutim?
ZMEDENO
Kaj čutim?
BESNOST
Lahko prideš dol, prosim? Ela, to je previsoko.
Ela, prosim, ne ignoriraj me.
Zakaj ljudje tako sovražijo očeta?
Kaj? –Zakaj ga sovražijo?
Zakaj govoriš to? –Ker ga res. –Pridi dol, prosim.
Slišal sem, da se pogovarjata. –Temu se reče prisluškovanje.
Pridi dol, prosim.
Stavim, da lahko vstanem. Ne, ne … Ne vstani, prosim.
Uspelo mi je. Poglej. –Ela. Ela.
Ali si v redu?
Ela, si prepričana, da si v redu? –Ja.
Zakaj ljudje tako zelo sovražijo Babo?
Saj veš … da je bil tvoj oče poročen, preden sva se spoznala, kajne?
Njegovi ženi je bilo ime Caroline.
In je umrla?
No, stvar je v tem …
stvar je v tem, kako je umrla.
Umrla je v kadi? Ja, ja, utopila se je v kadi.
Zakaj se ni samo vstala?
No, ni mogla. –Zakaj ne?
Greva nazaj? –Ne.
Ni mogla vstati, ker je spala. –To nima smisla.
Včasih odrasli jemljejo zdravila.
Včasih jemljejo preveč zdravil ali vzamejo napačno zdravilo,
vrste, ki je sploh ne bi smeli vzeti.
In če to storijo,
lahko zaspijo tako močno, da se ne morejo zbuditi.
KDAJ SE BO KONČALO!
Torej, očka je nekega dne prišel domov iz službe,
in bila je v kadi.
In …
je že umrla.
Nič ni mogel storiti. To je bila nesreča.
Težava je, ker so mislili, da jo je dal v kad.
Ali so mislili, da jo je očka ubil? –Ja.
Ali je on?
Jo je očka ubil? –Ne, ne …
V redu.
Zakaj jim preprosto ni rekel, da tega ni storil?
No, je, pa mu preprosto niso verjeli.
In ker je bil očka bogat bankir, se je
za njegovo sojenje zanimalo veliko ljudi.
In ko je šlo na sojenje, je bil na televiziji in postal je nekako slaven.
Kaj se je zgodilo na sojenju?
KDAJ LAHKO SAMO
Sodnik in porota sta ga ugotovila za nedolžnega,
in rekli so, da lahko gre domov in začne novo življenje,
a nekateri mu niso hoteli dovoliti.
Nekateri ljudje mislijo, da če si obtožen,
moraš biti za nekaj kriv.
Zdravo.
Živjo. –Dobro jutro, dan.
Pa poglejmo. Potrebujem nekaj, …
maslo, kruh.
Ja, kruh, jajce …
V redu.
Že imate kruh.
In jajca.
Saj se hecaš.
Videti je, da imamo vse.
Bivaš tam zgoraj? –Žal mi je. Ne govorim valižansko.
Angleščina je.
Ti … bivaš tam zgoraj? –Ja.
Se je že kaj zgodilo? –Oprostite?
Ste spoznali Stetlerja?
To je … to je lastnik, kajne? –Stetler.
Našel na spletu.
Hiša je … dokaj nova, ali? –Približno štiri leta.
Kaj je bilo prej?
Druga hiša. –To je smiselno.
Hiša, nato hiša. In hiša, hiša, hiša.
26 funtov. –Super.
26 … Izvolite.
Drobiž? –V dobro.
Tudi prav. Mislim, da bomo še nekaj časa tukaj.
Darilo za vas. Poskusite s pravimi koti.
Bom.
Daj no.
Živjo
Oprostite.
Kako si našel hišo? –Na spletu. Ne, nikoli nisem srečal Stetlerja.
Moram … –Stetlerja niste nikoli videli? –Ne.
No, on pa vas je.
Dovolj s Stetlerjem.
Hej, vrnil sem se.
Zdravo.
Oprosti, da se ti je to zgodilo, Baba.
Sranje. Točno mi povej kaj si ji rekla.
Saj sem ti. –Povej mi še enkrat.
Ne spomnim se vsake besede.
Povedala sem ji le tisto, kar sva rekla da ji bova, ko pride čas.
In si se kar odločila, da je pravi čas.
Pravzaprav tega nisem načrtovala. Vprašala je in vztrajala pri tem.
Saj veš kakšna je. Neumorno te gleda. Strašno je.
To je bila moja zgodba.
Zgodilo se mi je in točno sem vedel,
kaj ji želim povedati, ko bo čas.
Prav, in bil je čas, prav? Nisem ji mogla lagati.
Ko bo stara sedem … tako sva se odločila.
Tako sva samo želela. Sinoči naju je očitno preslišala.
Vprašala me je odkrito.
Tako se je zgodilo, kajne?
Ja, tako … Tako se je zgodilo, ja.
Kaj naj bi to pomenilo?
Ne vem. Saj veš … včasih te težko preberem.
Prosim?
Res si dobra igralka.
To je vse, kar pravim.
In ti si pasivno-agresiven kurac, kar lahko jaz rečem.
Moram pripraviti večerjo.
To naj bi bilo meso?
Misliš, da je tam spodaj v vasi prekletih veliko izbire?
Brez oliv?
Ti si izbrala to mesto, ne jaz. –Ne, nisem. Poslal si mi povezavo.
Gotovo nisem. Ti si jo meni. –Prav, lahko prenehava?
Kdo bi si mislil, da v Walesu nimajo postrežbe oliv.
Sporoči mi, ko ne boš več kreten.
Ja. Pojdi na svoj telefon.
Hvala, Ela. –Ni za kaj, Baba.
Poglej.
Kul. –Hvala!
Draga, potrebuješ šampon? –Kaj?
Šampon. Potrebuješ kakšen šampon?
Imam ga nekaj. Prav, potem si pereš lase?
Nič. Ni pomembno.
Dragi, ne slišim ničesar, kar govoriš.
Lahko se pogovarjaš, ampak pridi sem. –Že dobro.
Je bilo dovolj, tople vode?
Kaj delaš? –Pozabi. Vse v redu.
Končal sem. –S čim? –Biti kreten.
Že nekaj časa sem imel to breme
in bil sem samo idiot glede tega.
Ampak zdaj sem končal z vsem tem.
Bilo je neumno. Žal mi je.
Glede Ele? –Ja.
Ja, obvladala si. Boljše kot bi lahko sam.
Moral bi videti, kako me je pogledala po večerji.
Ljubi svojega Baba.
Res mi je žal, ker sem mislil slabo o tebi.
To je bil greh. Obžalujem.
Katoliška šola te je dobro zajebala. –Ja.
To je bilo napol spodobno opravičilo. Hvala.
Si v redu? –Oh, ja, ja, ja.
Dobro sem, draga. Samo pojdi nazaj spat. –Prav.
Jasno izražanje vaših misli in čustev
je bistvenega pomena za vsak odnos.
Čustvena resnica je edina pot do miru.
Sum in nezaupanje sta zgolj impulza energije,
in nista vedno pod vašim nadzorom.
Vendar mogoče pa, ta občutka le temeljita na resnici.
Halo?
Halo.
V redu, ne, ne. To se ne more dogajati.
Ne, to se zagotovo ne dogaja.
Ela?
O mojbog.
Ela!
O mojbog!
Ne, Ela. O, bog.
O mojbog.
O, bog.
Draga, draga. Zbudi se, zbudi se.
Sanjaš. Sanjaš! Zbudi se! Zbudi se!
To so sanje. To so sanje! To so preklete sanje!
Preklete nočne more.
Imela sem res slabe sanje. –Res?
Bila sem na odru in …
občinstva je bilo ogromno, pa sploh nisem poznala igre.
Sploh nisem imel pojma. Sovražim te sanje.
Mislim, da sem te premagal.
Tukaj je res lepo.
V redu, to je spodbudno.
Dvoje vrat. –Kaj, so bile sinoči troje?
Ja, za to knjižno polico so bila še ena.
Šel sem do stopnišča, potem pa je bila ta čuden
hodnik, ki je vodil do kraja, pod hišo.
In Ela … Bog, bilo je grozno. –Kaj je za temi vrati?
Tukaj je pralni stroj.
Bog, to je velikanska pralnica.
Točno to je bilo v sanjah.
To pa res ni veliko.
Prav, torej, videl si sliko,
potem pa si vse to vnesel v svoje sanje.
Ampak kdaj pa sem dejansko zaspal? –Takoj po seksu, kot vedno. Res si.
Se ne spomniš, da bi vstal in odšel iz spalnice? –Ne vem.
Mislim, da ne.
Zbudila bi se. Nisi ravno tih.
Torej so bile vse od takrat, ko sem vstal iz postelje, sanje.
Sliši se tako.
In nikoli nisem šel dol? –Ne.
Ti je všeč tukaj? Ta soba? –Ta hiša?
Ne. Pa tebi? –Sovražim jo.
Ampak komaj smo prišli. –Vem, a včasih, ko nekaj izbereš na spletu,
ne veš, kaj dobiš, in narediš napako. Se zgodi.
Kam bomo šli pa zdaj?
V hotel za nekaj časa, nekam kjer bo res zabavno.
Pomembno je, da bomo vsi skupaj, preden
bom morala začeti z delom in bosta z očetom odšla domov.
Toda koliko časa te ne bo? –Osem tednov. –To je res dolgo.
Vem, toda ti in tvoj oče bosta prišla na obisk na pol poti, kot sva govorili.
Zakaj ne morem biti ves čas s tabo?
Pojdiva ven in teciva, preden gremo.
Sedem, osem, devet, deset, prihajam!
PRIKUPNI STA
SI TO TI?
PRIKUPNI STA SI TO TI?
Presneto.
ODIDI. ODIDI TAKOJ.
Tega pa nisem sanjal.
MORAL BI ODITI SEDAJ JE PREPOZNO
Imam te!
Tako spolzka si!
Živjo Baba.
Suzana, pridi za trenutek.
Kaj pa je? –Pridi se igrat z nama.
Najprej želim govoriti z mamico.
Baba je včasih lahko čuden.
Ela, pojdi noter. –Zakaj? –Ker bo deževalo.
Ste pripravljen na odhod? –Kaj je to?
Imaš dva telefona.
To pa je res veliko dela, da lahko slediš obema.
Ja, naporno je.
Tip, Max, s snemanja v Mehiki?
Ja. –Res škoda.
Je bil tukaj, v tej hiši?
Seveda ne. –Ker je nekdo pisal v moj dnevnik.
Ni ga tukaj. V New Yorku je. Ima sestanke. –Briga me, kje je Max.
Žal mi je. –Kdo je torej pisal v mojo knjigo?
Ne vem. Mogoče Ela?
Je to trenutno največja težava, ki jo imava?
Stavim, da te lahko ta tip fuka vso noč, kaj?
Ne poslabšaj zadeve.
Prepričan sem, da nisem jaz tisti, ki je to poslabšal.
Ne morem tega. –Ko bi le to rekla Maxu.
Veš, veliko bolje bi se počutila, če bi vpil in kričal kot običajna oseba.
Ne hvala.
Moraš iti.
Kaj? Kam? –Ne vem?
Ne tukaj. Ostani v vasi. –Ne bom ostal v prekleti vasi.
Pojdi, če hočeš. –Ne, ti odidi. –Prav. Vzela bom Elo.
Hudiča boš.
Zdaj ne postavljaš pravil. Kršila si pravila. Pravil ni več.
Druga stran.
Kako dolgo naj ostanem v spovednici? –Samo noč zase rabim. Tako kot tudi ti.
Ne govori mi, kaj rabim. –Noč zase. –Ja, Teo, … noč zase.
Maxa ni tukaj. Nikoli ni bil tukaj.
Seveda, sestanki v New Yorku. –Lahko vstopim, prosim?
Poslušaj, vzamem nazaj, ko sem rekel "da se fukaš vso noč".
Ja, karkoli. –Naj bom jasen, sploh me ne zanima kdo te jebe.
Mojbog. –Prepričan sem, da je to kar dolg seznam.
Vozi varno, draga.
Imaš oba telefona?
Niso imeli arašidovega masla. –Zakaj ne?
Torej, kaj je to? –Ne vem.
Nekaj z imenom na L. –Nočem tega.
Zelo dobro je. –Ne, ni. –V redu, ni ravno dobro.
Okus je nekako čuden.
Ampak to ni strup, in to je tisto, kar imamo.
Ne bom jedla. –Ali bi lahko malo prenehala s skirojem?
Zato lahko kar vržeš v smetnjak
ker preprosto ne bom jedla.
Ljubica, lahko prosim stopiš s skiroja?
Žal mi je. Oprosti.
Je že v redu. Draga, v redu je.
Tukaj mi ni všeč. –Tudi meni ni.
Imam čudne sanje in sem slabe volje. –Jaz tudi.
Sta se z mamo sprla?
Ja. Danes je grozen dan.
Hočem iti domov. –Tudi jaz.
Takoj, ko se mama vrne z avtom, prav?
Kdaj bo to? –Jutri.
Kaj delaš? –Preučujem. –Kaj pa? –Poskus z vodo.
To je čudno. –Bi rekel.
Kaj je to? –To je trikotnik.
Preverjam kote. –Zakaj pa bi jih želel preverjati?
To so res zanimiva vprašanja, draga.
Se ti zdi ta stena prav? –Meni se zdi čisto običajna.
Od tu ne morem razbrati.
Kaj pa iščeš? –Ne vem?
Šestnajst, sedem,
dvanajst, nič.
Draga, draga. –Tega si me ti naučil.
Šestnajst! Sedemnajst! Osemnajst!
V redu, imaš me. –Ena!
Močno drži. –V redu. –Ne izpusti. –Prav.
Osem metrov. Močno drži. –Prav.
Šest metrov in pol.
Si na robu? –Ja. –Si prepričana? –Ja.
Lahko spustiš. –Kaj pravi?
Pravi, da je ta soba znotraj meter in pol daljša, kot zunaj.
Kako pa to deluje?
Ne more. –Zebe me. –Obleci si plašč. –Prav.
Ela?
Ela.
Nisem razpoložen za skrivalnice.
Ela!
Ela.
Predam se, draga. Zmagala si. Ela.
Ela?
Ela, ni smešno. Prikaži se, prosim.
Baba?
Baba.
Ela.
Kaj za vraga?
Baba?
Ali si tam?
Baba?
Ela?
O, bog.
Zdravo?
Je kdo tukaj spodaj?
Izgubila sem se.
Zdravo?
kdo si ti?
Me slišiš?
Ali si v redu?
Ela.
Kakšen nedolžen obraz.
Tukaj ne dobimo veliko tega. Res srečen očka.
Stavim, da bi ostala z njim za vedno, kajne?
Ela! –Baba!
Očka, kje si? –Ela!
Ela! –Baba, strah me je. –Stran od vrat.
Baba, prosim, prosim.
Baba!
Jezus. Ela. Draga, si v redu?
Izgubila sem se v hiši. Vem. Vem. Zdaj te imam.
Povsod sem te iskala. –Vem.
Vem, ljubezen moja. Že v redu. Že v redu.
Strah me je bilo. –Vem. Vem.
Imam te. –Nisem te našla. –Zdaj te imam.
Zdaj si v redu. Prav?
Ti in jaz, ne greva več drug drugemu izpred oči.
Prav? To je dogovor. –Hočem iti domov.
Saj bova. –Obljubiš? –Ja, ja.
Obljubim. –Samo poklical bom … –Počakaj!
Nikamor ne grem. Poklical bom mamo in takoj bo prišla,
in naju bo pobrala, prav?
Hej, jaz sem. Pusti mi sporočilo.
Njen telefon je izklopljen ali pa je izven dosega.
Zakaj je ne pokličeš na drugi telefon?
Nimam te številke.
V redu, poskusil jo bom še enkrat.
Hej, jaz sem. Pusti mi sporočilo.
Hej, jaz sem.
Pokliči me, ko to dobiš, takoj zatem.
To ni težava. –Prav.
V redu, ja, to je … le manjša težava.
Ampak sem dobil zamisel.
Prav. Takoj bova šla. Čisto takoj greva.
Ne odgovarjajo?
Samo trenutek. On je malo počasnejši.
Halo. –Pozdravljeni. Tukaj je Teo Conroy.
Prejšnjič sem bil pri vas. Tisti, ki je najel hišo na hribu.
Kje? –Stetler. Najeli smo Stetlerjevo hišo.
Spomnim se. –Potrebujemo taksi. –Kaj?
Taksi. Potrebujeva nekoga, da naju pride iskat.
Tu ni taksijev. –No, kje pa so potem?
Marlborough Inn, morda. Razen če je še na dopustu.
Mi lahko daste to številko, prosim?
Halo? –Ste poskusili s trikotnikom?
Da. Preizkusil sem trikotnik.
Nikoli se ne prilegajo kotom tam zgoraj. –Zakaj ne?
Kaj je s tem mestom?
Nekdo od tukaj, Hans Eagly, je lastnik Lindenhofa.
Rekel je, da mravlja ne ve, kaj je katedrala, elektrarna ali vulkan.
Enako je s tisto hišo. Ne razumeš česar ne veš.
Si še vedno tam? –Takoj potrebujeva taksi!
Ne kriči name. –Ne … kričim.
Pred tem je bila druga hiša.
Kakšna hiša?
Samo drugačna.
In pred tem stolp.
Stolp? –To je legenda.
Hudič zgradi stolp za zbiranje duš, Bog pa ga uniči.
Toda hudič ga vedno znova gradi.
Ljudje so vedno bivali v tej hiši.
Nekateri ne odidejo.
Pravi običajno najdejo mesto. Ali pa je morda ravno obratno.
Kraj najde njih. Takoj morava oditi!
To ni odvisno od mene.
Halo? Halo? –Jaz sem tukaj.
Vedno sem tukaj.
Kako daleč je vas? –Dobrih šest kilometrov.
Ampak temno je. –Ja. –In hladno.
Bi raje ostala tukaj? –Ne. –Jaz tudi ne.
Kaj pa naše stvari? –Dobili bomo nove.
O, ne.
Zakaj ne odkleneš vrat?
Si prepričan, da poznaš pot? –Ja. Samo ena cesta, naravnost do mesta.
Nekdo je v hiši.
V redu, gor. –Baba, kaj se dogaja? –Pojdiva.
Zebe me. –Vem. Hladno je, a sva v redu.
Lahko hodim. –Imam te, draga. Imam te.
Zmrzuje. –Odlično ti gre.
Draga, moram te odložiti, prav? –Prav.
Res veš kam morava? –Samo ena cesta, naravnost v mesto.
Kaj je bilo to?
–Nič ni bilo. Samo žival.
Samo jelen, ali nekaj. Pojdi gor.
Skoraj tam, draga. Ni več daleč.
Ne morem. Ne čutim prstov. –Mogoče bodo imeli ogenj.
Še nikoli me ni tako zeblo. –Nikoli nisi živela v Chicagu.
Kako daleč je še? –Začenjam videti luči.
Mrzlo je. –Ja.
Vsekakor vidim nekaj luči.
Uspelo nam je.
Uspelo nam je, draga.
Tam sva. Sva …
Nazaj sva. –Kaj?
Nazaj sva.
Ampak … ves čas sva se spuščala.
Zjutraj ti bom razložil.
Zapleteno je. –Ne, ni. Ves čas sva hodila navzdol.
Nočem iti tja. –Nimava izbire. –Ne grem tja.
Draga … –Sovražim to hišo!
Tukaj je premrzlo, draga. –Ne. Ne!
Tvoja mama bo zjutraj tukaj z avtom.
Prosim, ne sili me tja.
Poslušaj me.
Tukaj nama ne bo uspelo. Ne vso noč.
Ali razumeš, kaj ti govorim?
Zaščitil te bom. Prepričal se bom …
da se ti nič ne zgodi.
Zaščitil te bom. Prav? Mi zaupaš?
Zaupam ti.
Še eno noč. Samo še eno noč.
Zmoreva. V redu? Pojdiva.
Dobro? Se počutiš bolje? Zdaj je toplo, kajne?
Nikamor ne grem. Samo poskusi se naspati, draga.
Očka? –Ja moja ljubezen.
Še vedno ljubiš mami? –Ja, jo. –Vendar ne dovolj?
No, srčika, …
Nikoli si res nisem zaslužil imeti tvoje mame.
Kaj pa mene?
Kako glede tebe? –Me ljubiš dovolj?
Veš …
ko sem bil mlad …
je bilo dokaj enostavno zame,
in res hitro, kot sta to, uspeh in denar. Takšne stvari.
In mislim, da sem tako nekako izgubil samega sebe in …
Postal sem nekdo, na katerega nisem bil v resnici ponosen.
Vse v mojem življenju je bilo prelahko in prehitro.
Razen tebe.
Edina stvar, ki je bila pomembna.
Zate sem moral počakati.
Dokler nisi bil star?
Hej, gospa, nisem tako star.
Ljubim te veliko več kot dovolj.
Ljubim te, Baba.
Ela!
Ela. Ela! –Baba!
Ela?
Ela.
Ela!
V notranjosti se zdi večja. –Mojbog. –Precej večja.
Všeč mi je. Vendar ni omrežja.
Slišiš to? –Hej!
Kaj? –Hej! –Tišina.
Baba!
Halo. –Nikamor ne greš.
Hej, vrnil sem se.
Žal mi je, da se ti je to zgodilo, Baba.
Ali gredo vsi v nebesa?
Tako pravijo.
Kje si?
O, mojbog, Ela, moraš priti sem gor.
Tvoja postelja je velikosti …
Ela.
Ela. Kje si?
Suzana? Suzana!
V notranjosti se zdi večja. –Mojbog. –Precej večja.
Ste vi Stetler? –Imam veliko imen.
Kje je Ela? –Veliko obrazov.
In veliko hiš.
Soba za vas je že dolgo tukaj.
Kje je? –Kamor spadaš.
z mano.
Baba! Tukaj! Baba, strah me je! Tukaj sem!
Prosim, poišči me. Najdi me prosim.
Tukaj je vroče!
Pusti jo. –Tako srečen očka.
Vse bi naredila zate. –Pusti jo, kubin sin. –Celo ostala bi.
Pusti jo. Pusti jo!
Pomisli na to.
Skupaj za vedno.
Samo ti in ona …
in laž.
Ona je nedolžna.
Seveda je.
Ampak ona je s tabo. –Jaz tega nisem storil!
Jaz tega nisem storil!
Očka, ne vem kje sem! Baba, prosim, prosim!
Pusti jo!
Grehi očetov …
Jaz tega nisem storil!
Preidejo na otroke.
Ampak jaz nisem tega storil!
To je težava ogledal.
Vedno ti pokažejo sebe.
Prosim.
Prosim, pusti jo. Prosim, prosim, prosim … Jaz?
Edini, ki jo zadržuje tukaj, si ti.
Ne zmorem več.
Ne morem več.
Ne zmorem.
Potem veš, kaj moraš narediti, kajne?
Baba?
Ela. Draga.
Tako mi je žal.
Zelo mi je žal. –Za kaj pa?
Za to, ker nisem to, kar misliš da sem.
Ampak … ljubim te ne glede na vse.
Ali tega še ne veš?
Je čas, da greva domov?
Ja, ti in mami.
Pridi.
Živjo, mamica.
Kje so njene stvari? –Jih pošljem. Kasneje.
Ne greš z nama?
Nikoli mi ne bo dovolilo. Spet bi končal tukaj.
In če bi bila z mano, bi tudi ti.
Sem spadam. –Ali lahko poskusiva to prebroditi?
Ljubim te. Tako zelo te ljubim.
Ampak …
Vedno sem vedel, da si samo izposojena.
Nehaj govoriti noro.
Samo pojdi v avto, lahko se pogovoriva o tem.
Ubil sem jo, Suzi.
Pustil sem ji da se utopi.
Lahko bi jo potegnil ven,
vendar je nisem.
Gledal sem jo umirati.
Vsa ta leta sem bil tako besen,
tako zelo sem jo sovražil, in …
držal to v sebi.
Moral bi oditi že pred leti.
Ampak nisem.
Spadam …
točno tukaj.
Ne moreš pobegniti svoji senci.
Nekdo je v hiši.
Baba, kaj se dogaja? –Pojdiva.
Ljudje so vedno bivali v tej hiši.
Nekateri ne odidejo.
Pravi običajno najdejo mesto.
Ali pa je morda ravno obratno.
Kraj najde njih.
Prevedel: MicomaN L3g3n. D
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija