Kom igen.
Vad är det?
Det är inte han.
Jag ville inte messa eller ringa och säga det...
- Jag tror dig inte. - Jag svär på mina barn.
- Det är sant. - Nej.
Du har bekräftat att det är Myers och nu är du rädd.
Lyssna på mig.
Craig Myers är inte Eddie J. Turner.
- Du ljuger. - Jag såg honom.
Vem då?
Förstår du inte vad jag säger?
- Vem såg du? - Vi har förstört en oskyldig mans liv!
Vem?
Jag säger inget.
- Mo! - Nej.
Säg det, för Liams skull.
Det handlar inte om Liam,
inte nu längre.
Det är över.
Vi förstörde hans liv.
Jurymedlemmar, kan er talesperson ställa sig upp?
Har ni nått ett utslag gällande den anklagade,
- Anna Louise Dean? - Ja.
Vad är ert utslag?
Skyldig.
Har nåt i åtalet raderats eller ändrats?
Ordet mord har raderats
och ändrats till grov misshandel.
I väntan på rapporternas slutförande
ansöker jag om borgen.
Mrs Dean är en del av en älskad familj, har inga tidigare domar
och har följt villkoren för borgen.
Jag fortsätter att bevilja borgen,
med samma speciella villkor.
Christian här. Lämna ett meddelande.
Det är inte han.
Det är inte Craig Myers.
Socialarbetaren möter Turner på kaféet,
men du söker inte efter Craig Myers.
Okej, så...
Kort sagt trodde de att Anna postade meddelandet
att Craig Myers skulle misshandlas, men inte att han skulle dö.
Det är inte bra, men det kunde ha varit värre.
- Så vad nu? - Straffet utmäts om några veckor.
Jag är ledsen.
- Jag är så ledsen. - Åh, mamma.
Jag hade fel.
Om vadå?
Allting.
Craig Myers.
Allt.
Du var aldrig övertygad, men jag lyssnade inte.
Nu är det för sent.
Säger du verkligen att du kan ha gjort ett misstag?
Betyder det att du kan be mr Myers om ursäkt?
- Spelar det roll? - Det är viktigt.
- Vad tänker du på? - Reparativ rättvisa.
Det är en process
där den skyldige möter brottsoffret
och deltar i en diskussion om konsekvenserna.
En ursäkt är inte ett strikt villkor för processen,
men för domstolen, om det går bra,
kan det övertala domaren att döma till samhällstjänst.
Håller det henne borta från fängelset?
Värt ett försök.
Men Anna måste acceptera
att hon är brottslingen och han är offret.
Craig?
Var har du varit? De har avkunnat domen.
Vad hände?
Skyldig. Hon är skyldig.
Vi vann.
Du vann.
Tack.
Kan du prata med nån åt mig?
Om vadå?
Hallå?
De fann mig skyldig till ett mindre brott,
men skyldig ändå.
Tack.
Hon är här nu, Danny. Ni ska få prata.
Ben?
Ben är i skolan.
Var är du?
Louise?
Vad är det med Lou och Danny?
- Var det han i telefonen? - Vad har hänt?
Hon har försökt få tag i honom.
Vad händer?
Danny hittade Liams kropp.
Det var det inte!
Det kan det inte ha varit...
Danny?
- Gerry Tythe sa det. - Vad?
- Förlåt att jag inte sa det. - Han har Ben.
Danny är med Ben!
Ring skolan.
Hörde du domen, chefen?
Träffade du en William Napier i arresten i Edinburgh?
- Han attackerade Craig Myers. - Sa han det?
Anna Dean har hållhake på honom,
- men jag ska prata med DS Harvey. - Nej.
Napier klagade för sin advokat,
- trots dina varningar och hot. - Chefen...
Du ignorerade inte bara min order...
Får vi ett erkännande innan Anna Dean döms...
En möjlig misstänkt förhördes ensam, utan inspelning.
Tror du att vi får en dom efter det?
Du grattade mig visst inte.
Nu försvinner det väl fortare?
Jag stänger av dig från och med nu.
Hon skrattar åt oss.
Hon sitter där med Napier och skrattar.
Napier skrattar inte. Han försökte begå ta livet av sig.
Jag behöver din legitimation.
TILL MINNE AV CHRISTIAN GRAHAM
Ben!
Kom!
Varför?
Gör bara som du blir tillsagd.
Nej, stanna där du är.
Han ville aldrig ljuga.
Vad har du sagt?
- Sanningen. - Och vad är det?
Varför?
Kvällen vi träffades...
kunde jag inte prata med dig, och...
du nämnde Liam direkt.
Varför?
Alla dessa år...
jag inte visste vad jag skulle göra.
Jag kunde varken släppa det eller prata om det.
Och plötsligt...
gjorde du det...
verkligt.
Du och sen Anna, ni gjorde det...
normalt.
Är det du gjort normalt?
Du utnyttjade mig.
Jag kunde inte säga det.
Ben, kan du komma hit?
Han ville med, jag sa nej. Säg det till Anna.
Nej. Kontakta aldrig mig eller min familj igen.
Seså, kompis.
Gå du.
Och kom ihåg...
okej?
Det är inte mitt fel.
Kan du säga det? Att han ville följa med mig?
Åh!
Jag förstår inte det här.
Varför skulle han?
- Bra fråga. - Ja.
Men vad är svaret?
Hon förstörde hans liv.
Du kan vägra mötet.
Du måste inte dit.
Det är väl i hennes intresse?
Inte hans.
Processen handlar om offret.
Frågorna vi ställer efter ett brott,
vilka lagar som brutits, vem som bröt mot dem,
vad de förtjänar för straff, det är om förövaren,
men reparativ rättvisa frågar
vem som skadats.
Vad behöver de?
Vems plikt är det att reparera skadan?
Det är rätt att fokusera på dina behov.
Det handlar om vad du behöver nu.
Det är allt.
Jag hade kommit tidigare om jag visste.
Men operationen ringde mig idag.
Carol sa att du hade intressanta idéer för ommöbleringen.
Förlåt, Anna.
Jag har redan sagt det,
du behöver inte be mig om ursäkt.
Du litade på mig,
och jag fick dig i trubbel.
Nej.
William, säg att du inte gjorde det.
Inte du.
Jag menade inte att ge dig problem.
Så då gjorde du så mot dig själv?
Han förtjänar inte att vara fri.
Jag vill att han dör.
Jag vill att alla sjuka jävlar ska dö.
Det är mitt fel.
Det jag gjorde var fel.
Jag ska säga att det var jag.
Jag ska erkänna.
Han säger att jag är ett offer...
men det är jag inte.
Nej.
Christian Fick messet. Hittar rätt man.
Taxin är här.
Ska jag inte köra dig?
Jag ringer direkt efteråt.
Vi är alla stolta över dig.
Välkommen. Hur var resan?
STÖR EJ
Han är inte här än.
Det är viktigt,
cirkeln,
för vi är alla sammankopplade.
Det du gör påverkar mig och vice versa.
Välkommen.
Tack för att ni kom.
Jag heter Simone.
Craig, det här är Anna.
Anna, det här är Craig.
Ni är här frivilligt
för att prata om brottet som Anna dömts för.
Ni får båda en chans att tala,
men jag ber er att visa respekt och inte avbryta.
Mobiler avstängda eller på tyst läge, tack.
Jag skriver en rapport som domaren får se,
men kan vi enas om att allt som sägs i rummet
förblir privat och konfidentiellt?
Okej.
Anna, kan jag be dig gå tillbaka till oktober i fjol
och prata om ditt sinnestillstånd fram till brottet?
Det har varit likadant så länge jag kan minnas.
Jag saknar min son så mycket.
Och jag kan inte vila förrän identiteten på han
som dödade honom blir allmänt känd.
Några veckor före Halloween...
fick jag information om att Eddie J. Turner
bodde i Port Glasgow under namnet Craig Myers.
Jag sökte upp hans adress på nätet...
och jag såg två skolor nära hans hem.
Jag mådde illa.
Jag behövde varna folk.
Så jag köpte en kontantkortstelefon,
startade ett konto med falska uppgifter
och la upp hans bild på nätet med hans namn och adress.
Jag visste att det skulle få konsekvenser.
För Craig?
För alla.
Och med vetskapen om konsekvenser,
minns du hur det kändes att trycka på knappen
och sprida anklagelserna?
Det kändes bra...
just då.
Varför tror du att det var så?
Jag tror att det var för att jag gjorde nåt.
Och även om jag åkte fast var det bättre än att känna sig så...
hjälplös, antar jag.
Minns du några andra känslor?
Menar du skuld?
Om du kände det.
Den enda skuld jag kände då var för att jag ljög för min familj.
Det ångrar jag.
Men ilskan var större än skulden.
Det är den alltid. Större än allt.
Är du arg nu?
Jag är alltid arg.
Det försvinner aldrig.
Det är hat.
Jag hatar honom.
Menar du Eddie J. Turner?
Hatar du honom eller vad han gjorde?
Det går nog inte att skilja på.
Och jag vet att ibland
kan hatet påverka mitt omdöme...
men det är den jag är nu.
Jag blev aldrig densamma efter att Liam dog.
Jag började se det dåliga i folk...
före det goda.
Det gjorde mig hårdare.
Det här är ingen ursäkt för det jag gjort mot dig.
Jag trodde att han var du, men jag hade fel.
Förlåt.
Jag vill inte ha din ursäkt.
Du sa att du accepterade att du hade fel
som la upp namnet på personen du trodde...
Det är inte det jag säger. Jag säger...
att det var fel av mig att anklaga honom.
Skulle du inte ångra dig om jag var han?
Nej.
Det skulle jag inte.
Jag kan inte be om ursäkt för rättvisan för min son.
Inte till nån.
Och vad hoppades du uppnå, Anna,
när du gjorde det?
Jag tänkte, naivt...
att om jag tvingade honom till domstol
så skulle allt komma fram.
Masken skulle glida av.
Han skulle få bemöta det han gjorde. Bemöta mig.
Och jag skulle få reda på varför.
Frågan "varför" är stor för alla
som råkat ut för brott,
eller hur, Craig?
Har det Anna sagt hittills hjälpt
med att svara på "varför" för dig?
Hon har inte sagt var mitt namn är ifrån.
Det kan jag inte berätta.
Eller om hon skickade killen.
Nej.
- Det gjorde jag inte. - Vet du vem han var?
Jag kan bara säga
att jag önskar att det inte hade hänt.
Craig, när du vaknade och fick reda på att du attackerats
på grund av anklagelsen,
hur kändes det?
Jag känner till ilska.
Hon är inte den enda.
Jag kände mig skyldig.
På sjukhuset?
Skyldig till vad?
Att min dotter måste se mig så där.
När jag låg och blödde på mattan.
Det var hennes hem.
Där hon borde känna sig trygg.
Hon trodde att jag var död.
Sex år gammal och hon försvarar mig inför de andra barnen i skolan.
Det är jag som ska skydda henne.
Känner du dig skyldig för det?
Och att det var en lättnad,
på sätt och vis,
när de gick.
När de inte är nära mig
behöver jag inte oroa mig lika mycket.
Jag skulle ljuga om jag sa att jag ångrade att jag ville hitta Turner...
men jag ville inte
att fler oskyldiga skulle skadas.
Jag är så ledsen.
Jag vill inte ha din ursäkt, sa jag ju!
Det är svårt för dig att höra.
Jag behöver en paus.
Kan du titta på mig?
Jag ber dig.
Det räcker inte, men du måste veta det.
Gör det inte!
Vadå?
Jag behöver en paus!
Förlåt för vad jag har gjort.
- Sluta! - Craig.
Snälla...
- Craig. - Sluta.
Titta på mig.
- Sluta! - Okej.
Jag är så ledsen, Craig.
- Snälla... - Jag är inte Craig!
Jag är Eddie J. Turner!
Det är därför jag är här.
Det går inte att komma undan.
Jag är han, han är jag.
Det är han än.
Anna.
Christian EJT ÄR HÄR!
Gå inte.
Anna!
Hur kommer jag ut?
Christian här.
Lämna ett meddelande så återkommer jag.
Snabbare, så fort du kan.
Svara, Christian. Svara i telefonen!
Christian här.
Lämna ett meddelande så återkommer jag.
Ursäkta.
Är du Christian?
Din fru är i telefon.
DJÄVULSBARNET ERKÄNNER SIG SKYLDIG
RÄTTVISA FÖR LIAM
Din klocka är trasig.
Jag tog ut batterierna.
Jag kommer i fred.
Du ringde inte.
Är det din lediga dag?
Du skulle ringa och berätta om vad som sas på mötet.
Blev det några erkännanden?
Bara mina.
Du borde berätta för nån.
Åtminstone Solomon.
Och Louise och Lenny?
Jag vet inte.
Jag borde ringa dem.
De undrar nog.
Han måste ha lagt den i min väska.
Vad fan tänkte han?
Ring Solomon nu.
Nej, Anna.
Bara han kan berätta vad som hände.
Nej.
Han borde göra det jag var tvungen till.
Få honom att tala sanning utan nån som för hans talan.
Jag vill inte veta vad som hände.
Vad vill du, Christian?
Vi kan ju inte gå tillbaka.
Så vad vill du?
Hej, kompis.
Vad gör du här?
Judith sa att du besökte henne också.
Ja, jag är orolig för dig.
Du lugnar mig inte direkt.
Vem är Judith?
Kvinnan som tagit hand om mitt fall sen jag släpptes.
Jag är en lögnare, Bex.
Jag fick lära mig att ljuga. Mitt liv hängde på det.
Jag var nära att säga det,
men jag kunde inte förlora er.
Du såg mig i ögonen och sa: "Jag är inte han."
Hur kunde du göra det?
Jag hade övertygat mig själv att jag inte var det!
Jag har ljugit för alla, inklusive mig själv.
Du ljög inte för honom.
Jag delade cell med Tom i fängelset.
Jag måste berätta för nån, annars hade jag...
När jag kom ut ville de att jag skulle flytta till England.
Jag fick reda på att han skulle hit och...
jag måste vara mig själv med nån.
- Du kunde ha berättat för mig. - Verkligen?
Jag måste åka nånstans och börja om, Bex.
Jag vill att det blir med dig.
Nej.
Lämna mig ifred.
Du ska få veta vem jag är. Du och Jess.
Lämna mig ifred!
Jag älskar dig.
Hej.
Du behöver inte prata förrän du är redo,
men så fort du är det...
Jag har sån tur som har dig.
Det har vi alla.
Förlåt.
Hej.
Kl. 10:00 imorgon.
Du vet var.
Kom igen.
Jag vill inte.
Varför inte?
Jag gör det här, pappa!
De försvinner ingenstans. Det här blir bra att behålla.
Okej.
Visst.
Nu så.
Namn?
Liam. Liam Graham.
Ålder?
Nio.
Okej, vad mer?
Vad vill du bli när du blir stor?
Stor.
Jag vill bli stor.
Nej.
Jag brukade komma hit och lägga blommor.
Många gjorde det.
Sen tänkte jag: "Vad fan gör vi?"
Var som helst utom här.
Varför fick jag ditt nummer?
Vi avslutade inte mötet.
Det kom väl aldrig igång?
Jaha, Eddie?
Vill du verkligen höra det här?
Använd inte mina känslor som en ursäkt för att komma undan.
Du tycker att jag undanhöll saker,
och jag vägrade prata av ren trots...
men jag sa inte ens nåt till min bästa vän,
och kan ha kommit ut tidigare...
Du kom ut snabbt ändå.
- Avbryt inte. - Fan ta dig!
Jag var inte tyst för att såra dig.
Det var för...
Det var för säkerheten.
Du måste berätta allt nu.
Det första han sa till det sista han såg.
Allt.
Jag bodde hos en kvinna pappa kände.
Jag hade inte varit hemma på några dagar,
men ingen brydde sig, så jag var här halva dan.
Jag tog en glasbit från en trasig flaska och...
skar mig själv.
Jag kände inget.
Som om jag inte var här.
Jag ville hitta en plats att vara osynlig på.
Inte ett offer.
Jag valde inte Liam.
Så du tog honom inte från butiken?
Jag vet inte var han kom ifrån.
Jag valde honom inte.
Kunde han ha varit vem som helst?
Nej.
Jag såg honom gå där.
Han höll nåt i handen som om det var en skatt.
Han bara stannade och stirrade på mig.
Det var ett paket klistermärken.
Han gick emot mig och såg blodet på min arm.
Han borde ha lagt benen på ryggen!
Men det gjorde han inte.
Han stod bara där du står nu och sa:
"Hur mår du?"
"Lämna mig ifred!" sa jag.
Det gjorde han inte.
Han var så liten.
Sårbar.
"Ska jag hämta nån?" säger han.
Och jag kände det.
Det började koka av ilska.
"Lämna mig ifred", säger jag igen.
Han rör sig bara närmare...
och sa...
"Min mamma är sjuksköterska."
Sa han det?
Han sa att du kunde hjälpa mig.
Du måste berätta exakt vad han sa.
Vartenda ord.
"Min mamma är sjuksköterska.
"Hon kan hjälpa dig.
"Hon hjälper alla."
Jag står upp och har fortfarande glasbiten i handen.
Jag skriker åt honom: "Dra åt helvete!"
Men han går inte.
Han ser bara rädd ut.
Han säger: "Du hamnar inte i knipa."
Jag förstår inte varför han inte bara gick.
Han såg mig rakt i ögonen, men varför gick han inte?
Varför gick han inte?
Jag har väntat på att få se dig lida.
Och sen?
Sen, Eddie?
Jag högg honom.
Var då?
I halsen.
Hur många gånger?
Två.
Tre gånger.
Och sen bara...
satte han sig...
överraskat.
Han försökte säga nåt, men jag fortsatte hugga.
Vad sa han?
Jag vet inte.
- Jo, det vet du. - Jag minns inte.
Vad sa han?
Säg det!
- Säg det! - Han ropade på dig.
Och hans pappa också.
Jag lovade Liam att inte gråta inför dig.
Jag svek honom igen.
Vad gjorde du sen?
Jag visste inte det.
Jag var täckt av blod.
Så jag sprang.
- Va? - Jag sprang.
Lämnade du honom här?
Men när jag sprang tänkte jag:
"Om jag gömmer honom, får ingen veta."
- Hur länge? - Jag torterade honom aldrig.
- Hur länge? - Tio minuter, kanske?
Men när jag kom tillbaka måste han ha dött.
Men du kollade inte?
Du kollade inte.
Det fanns andra skador.
Jag måste få bort det, till stranden.
Honom!
Jag fick bära honom nerför kullen, men han var död.
Du...
kastade tegelstenar och skräp på honom.
Jag försökte gömma det.
Honom!
Honom.
Han var död.
Jag lovar.
De sa att jag måste förlåta mig själv!
Som om det är nåt jag kan göra.
Jag kunde inte det.
Men jag kan inte leva med det här
varje minut, varje dag.
Hur går jag vidare?
Det kan inte ställas till rätta.
Jag visste det direkt.
Det skulle aldrig försvinna.
Och varje gång jag kom på mig själv med att le...
när jag såg Jess i sin skolpjäs,
skrattade åt nåt på tv,
då minns jag vad jag gjorde...
och att jag inte har rätt att vara glad.
Inte ens för ett ögonblick.
Jag bad dem att få prata med dig efter domen,
så jag kunde be om ursäkt, men de sa att det inte var tillåtet
och att du inte skulle acceptera det.
Och med tiden insåg jag hur litet det ordet är.
Det blev än mindre.
Och det jag gjorde blev än större.
Det finns inte mycket som kan sägas till slut, inte sant?
Men jag är ledsen, Anna.
Jag är verkligen ledsen.
Jag är Eddie.
Du kunde inte ha gjort nåt.
Jag är den enda som kunde stoppa det.
Han ville bli stor.
"BORTOM DET SOM ÄR RÄTT OCH FEL
FINNS DET ETT FÄLT.
JAG MÖTER DIG DÄR."
Undertexter (svenska): Deluxe Media Översatt av: Jonathan Zylberstein